Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŘÁNÍ
Žil byl jednou jeden mladý muž,
jenž věřil, že nic není důležitější než lidská přání.
Ne ledajaká,
ale ta, která vás ženou vpřed.
A která vás dělají těmi, jimiž jste.
Dobře však věděl, jak obtížné je
taková přání splnit.
A jak lehce se mohou lidské sny rozplynout.
A tak se rozhodl s tím něco udělat.
Po celém světě studoval neúnavně magii
a stal se mocným kouzelníkem.
Byl schopen ubránit jakékoli přání mu svěřené.
A lidem poctivým a úctyhodným jejich přání dokonce plnil.
Ten kouzelník si nebyl jist, zda svět jeho umění přijme.
Ale pak se svou věrnou manželkou našel
ve Středozemním moři ostrov.
Na něm společně zbudovali království, jemuž nebylo rovno,
a kde byli všichni i se svými rodinami vítáni bez ohledu na to, odkud pocházeli.
Nešlo by plout rychleji?
A k jejich radosti lidé připlouvali
ze široka daleka,
svěřovali mu svá přání z vděčnosti za ochranu
a také s nadějí, že jim je jednoho dne splní.
A všichni se shodují,
že nikdo si to nezaslouží víc
než můj dědeček.
Milovaný...
a hezký
muž, který dnes oslaví sto let.
Skončil jsi?
Přestal jsi mečet?
Valentino je velmi upovídaný.
Kéž bychom ti rozuměli.
Král pořádá obřad splnění přání!
Je to tu!
Určitě není náhoda, že král pořádá ten obřad
zrovna na tvé narozeniny.
Ťuk, ťuk, ťuk, na dřevo ťuk.
Dneska je tvůj den, sabo.
Já to cítím.
Ašo, upečeme dort.
Ne.
Ale já dort rád.
Nemůžu.
Poněvadž průvodcuju a pak
pomáhám. Pomáhám Dahlii.
Jo, no...
- Proč to říkáš takhle? - Jak?
Co máš za lubem?
Proč si to myslíš?
Protože slyším, jak mluvíš.
Dospívám.
Má mluva se mění.
Ašo!
Nemůžu, musím letět.
Uvidíme se na obřadu.
Nechám si ho ujít.
Mám z toho dobrý pocit!
Jsem tady!
Jsem tu.
Jen vydechnu.
A popadnu dech.
Hola, šalom, salam.
Můžem vyrazit?
Tohle je Rosas, tak vítejte v něm
Tady zázraky můžou se dít den co den
Tak báječné místo jen málokdo zná
Kde se všem jejich sen s životem prolíná
Mistrem tance chceš být?
Nebo snad vlasy až na paty mít?
Létat blízko hvězd?
To všechno můžeš si přát ještě dnes
Pojď žít s námi ve městě Rosas
Kde se tvé touhy promění v přání
A zmizí, co tě trápí
Pojď žít s námi ve městě Rosas
Je v něm lákadel tolik
Co jistě ti dlouhou chvíli zkrátí
Chceš v ráji žít? Je tvůj
Teď zveme vás
K nám do města Rosas
Tak dál, máme tu krále Magnifica
Sám městu Rosas základy dal
Měls vidět ty blesky, co zářily tmou
Ne, ne, to byl jen vtípek.
Ale má velkou moc
Je jedním z nás
A má švih
Hned láskou k němu vzplála bych
Jejda!
Hlas má jak med
A vaše přání vyplní hned!
Jo a když někdo z nás osmnáct oslaví
Svůj nejtajnější sen odevzdat králi smí
On přání pak hlídá a ví nejlíp sám
Komu jednou za měsíc jeho sen splnit má
Kdy splní tvůj? Co já vím?
To můj saba dočká se určitě dřív
Bolí to?
Mám se bát?
Máš se tím zbavit všech trápení a jít zas dál
Pojď žít s námi ve městě Rosas
Kde se tvé touhy promění v přání
A zmizí, co tě trápí
Pojď žít s námi ve městě Rosas
Je v něm lákadel tolik Co jistě ti dlouhou chvíli zkrátí
Chceš v ráji žít? Je tvůj
Teď zveme vás
K nám do města Rosas
Své přání bych dal hned.
Vážně to přání člověk zapomene?
V srdci vzejde, z mysli sejde.
Já chci vidět krále!
Máte štěstí. Obřad přání se koná dnes večer.
Přijďte se podívat.
- Tolik jídla! - Dobrou chuť.
Je to úžasné!
- Tady chci žít! - Moje řeč.
- Já už neodjedu. - Taková dobrota!
Pomoz mi!
Má kamarádko a profesorko rozumu.
Za hodinu mám pohovor.
Jsem tak na nervy, že určitě puknu.
Jaký pohovor?
Dahlio!
Ty myslíš u našeho k zulíbání pohledného krále.
Takhle to neříkej.
Má kámoška, králova učednice!
Budu slavná.
Už mi tuhne pusa.
Trémou.
Nescvrkla se mi? Mám pocit, že scvrkla.
Rychle. Na něco se mě zeptej.
Dobře. Ašo, co je tvá slabina?
Slabina?
Když mám nervy, ztrácím rozum.
Ne.
Jsi moc pečlivá.
Vážně? To je slabina?
A perfektní odpověď.
Nemáš zač.
Žádný strach.
Jsi obklopena přáteli.
Sůši?
- Sůši. - Ty já rád.
- Já první. - Bacha.
- Všichni z cesty! - Jo.
Sůši.
Sním je všechny.
- Ta je má. - Pomalu.
- Uhněte. - Sušenky miluju.
- Jsou citrónové. - Ale ne.
Jo.
Život je nefér.
Vem si mou.
Bazeemo, kde ses tu vzala?
Ahoj.
Vezmi si i mou. Nemůžu jíst.
Jo. Ten pohovor u krále.
Poslouchej.
Žádnej strach. Podržíme tě, když rupneš.
Gabo.
Čerstvý sůši.
Safi je pokejchal.
Dík.
Fuj.
Každopádně,
nedivím se, že zkoušíš podvádět.
Cože? Nijak podvádět nezkouším.
Ale jo.
Všichni víme, jak to je.
Svým učedníkům král přání plní
a členům jejich famílií zrovna tak.
Ne vždycky.
Možná vždycky.
Neslaví tvůj saba náhodou dneska stovku? A furt čeká.
Ignoruj ho.
Nehledě na to, že ty budeš slavit osmnáctiny.
Všechno nejlepší.
Za pár měsíců.
Dneska ne.
A svěříš své přání králi.
Nechceš přece skončit jako tady Simon, že ne?
Co je tady na Simonovi špatně?
No já nevím.
Jsi nějak nudnější.
Bez urážky.
Já že jsem nudný?
To si myslíte?
Nudný ne. Jen...
Klidný.
Neboj se. Jsi stále sám sebou
a král ti tvé přáni jistě brzy splní.
Na rozdíl od tvýho saby, kterej furt čeká.
Královna.
- Veličenstvo. - Královno.
Propáníčka.
Ašo, král tě očekává.
Už? Jdu pozdě?
Nejdeš. Poslední pohovor...
To bylo peklo!
...skončil dřív. Půjdeme?
Dobře. To zvládnu.
To fakt nezvládnu.
To dáš.
Hlavně na nic nesahej.
Ukloň se a vyřiď mu,
- že ho miluju. - Cože?
To byl vtip. Ne že to řekneš!
Jo. Díky. Moc děkuju.
Pa. Nedělej si naděje.
Učedníci musí udržovat oheň.
Král si potrpí na horký čaj.
A rád si povídá. Dost často.
- Stačí jen naslouchat. - To umím.
Jeho artefakty jsou zvláštní,
ale ptát se čaroděje, k čemu čaroději jsou,
- ti nepřísluší. - Jistě.
A hlavně
nečekej, že ti ukáže přání. Nežádej o to.
Ano, paní. Tedy ne, Veličenstvo.
Držím ti palce, Ašo.
Vážně?
Děkuji, paní.
Ale proč?
Vidím, jak se staráš o druhé.
Jak moc máš ráda království
a jeho lid.
Ale ovšem.
V království Rosas byla šlechetnost vždy na prvním místě.
Jsi připravena setkat se s králem?
To doufám.
Hned se dostaví.
Půjdu dohlédnout na obřad.
Dobře.
Nashle.
Magie ohně,
Historie kouzel.
Ne.
Ašo, ta kniha je zakázaná.
Jen jsem...
Co se děje?
Já to sklo opředl kouzlem.
Jen se mi líbilo to kování.
Ano, ale ten grimoár je nebezpečný.
Tak nač ho máš?
Král musí být připraven na vše.
Nešij sebou tak.
- Nehýbej se. Mám je. - Ne.
Malá rozcvička.
Jsi v pořádku?
Ne. Já...
Chci říct ano.
Pochopím, budeš-li chtít, abych odešla a už se nevracela.
Nepřehánějme.
Už jsi tu. Vzbudila jsi mou pozornost.
Pověz.
Proč by ses měla stát mou učednicí?
Nuže...
Jsem příliš pečlivá.
Aha, to je zajímavé.
Má slabá stránka.
Napadlo mě přiznat to zlé hned na začátku.
To je fér.
A tvá silná stránka?
Těch mám víc.
Rychle se učím, jsem pilná
a ochotná.
Jsem mladá, takže tvárná,
ale ne zas tak mladá, abych byla moc tvárná.
A ráda kreslím.
Líbí?
Na co to hledíme?
Na kozla.
- Hopká. - Jistě.
- Vidíš? Hopká. - To je vskutku talent.
Lze tomu říkat talent?
Kdysi mě to naučil tatínek.
- Řekl bych, že si ho pamatuji. - Vážně?
Byl filozof, že ano?
Rád mluvil o hvězdách.
Lezli jsme na ten strom na kopci,
kde jsme byli jen my a hvězdy.
Říkával:
„Hvězdy tu jsou, aby nás vedly,
inspirovaly nás
a připomínaly, že máme možnosti.“
A i když byl pak nemocný, tak mě vodil večer ven snít.
A já snila o tom, že se uzdraví.
Kolik ti bylo, když zemřel?
Dvanáct.
To není fér.
Jako mladý jsem též utrpěl ztrátu.
To jsem nevěděla.
To mě mrzí.
Celé své rodiny.
Naše země byla vydrancována
sobeckými, chamtivými zloději.
Kéž bych tehdy uměl čarovat.
Tohle království jsem založil,
aby tady všichni měli bezpečný domov.
Nikdo by neměl vidět, jak se mu sny rozplývají před očima.
Nikdo by neměl každý den žít v bolesti, že někoho ztratil.
A proto dělám, co dělám.
A proto ti chci pomáhat.
Pojď se mnou.
Jsi jedna z opravdu mála, koho jsem pozval až sem.
Avšak mám-li ti věřit,
musím si být jistý, že chápeš,
jak moc důležitá jsou.
Kdo?
Přání všech z Rosas.
Cítíš je? Tu jejich moc?
Jsou úplně vším.
Omlouvám se. Ani nevím, proč jsem to řekla.
Ne, tak jest.
Jsou úplně vším.
Nečekala jsem, že budou tak živá.
Ano.
To víš,
lidé si myslí, že přání jsou pouhé myšlenky.
Ale ne. Rodí se v srdci.
Vycházejí z jeho dobroty.
Mít možnost zachytit zázračnou moc
Všech lidských snů
Sám v duchu přemítám snad každou noc
Jak splnit ten svůj
Jen díky snům lidé s nadějí
Jdou životem svým
Tu sílu sám chtěl bych už tak dlouho mít
Dál nechávám se tím vírem nést
Díky vám jsem tak blízko hvězd
S vámi smím nebem kroužit a toužit
Chci lásku svou vám dát
Já ochráním vás před vším, sil mám dost
Všem vám náruč otvírám
Já ochráním vás před vším
Sil mám dost
Proč dál nejde dohlédnout?
Když vás kolem vidím plout?
Chci říct, co cítím
Jenže marně snažím se ústy hnout
Už nezkřiví vám nikdo ani vlas Jsem tu navždy s vámi
A vší silou, co mám, chci vás teď bránit
Plujte dál a nemějte strach
Když se v dálce blýská ve mně máte přístav
Chci lásku svou vám dát
Já ochráním vás před vším
Sil mám dost
Všem vám náruč otvírám
Já ochráním vás před vším
Sil mám dost
Až ztratíte cestu, najdu most
A skály spojím
I když bude noc
Stejně vám hned půjdu na pomoc Přes údolí
Tak jako host
Který vám chce dělat společnost
Dál tu stojím
Chci lásku svou vám dát
Já ochráním vás před vším
Sil mám dost
Všem vám náruč otvírám
Já ochráním vás před vším
Sil mám dost
Ašo, rád bych,
aby si někdo přál stát se nejlepší učednicí,
jakou kdy mocný čaroděj měl.
Co ty na to?
Ašo?
To je přání mého saby Sabina.
Dneska má narozeniny.
Oslaví rovných sto let.
To je působivé.
Můj králi,
mohl bys zvážit,
že mu dnes večer splníš jeho přání?
To bylo rychlé.
Většina lidí vyčká pár měsíců
nebo i rok,
než začnou o něco žádat.
Omlouvám se.
- Já nechtěla. - To nic.
Ukaž. Podívám se.
To je nádherné přání.
Překrásné.
Ale naneštěstí
je moc nebezpečné.
- Nebezpečné? - Tvůj saba touží svým zpěvem
inspirovat budoucí generace.
To je skvělé,
ale nejasné.
Co si přeje?
Motivovat je k revoluci?
Inspirovat je k čemu?
Aby zničili Rosas?
Můj saba by nikdy nikomu neublížil.
- To si myslíš? - To vím.
Jsi ještě mladá a tudíž značně neznalá.
Zatímco mou zodpovědností je plnit jen přání,
které jsou v zájmu království Rosas.
Takže většina těch přání splněna nebude?
Ale i tak je chráním jako všechna ostatní.
A nemůžeš je raději vrátit?
Jak prosím?
Ta nesplněná přání.
Nemůžeš je vrátit?
Pak by si je lidé mohli zkusit splnit sami.
Ta nebezpečná
by šlo zastavit, ale ostatní...
Vůbec to nechápeš.
Lidé si nemohou vyplnit své sny sami, a proto plují sem.
Moře je zrádné.
Život nefér.
Svá přání svěří mně, z vlastní vůle,
a já zařídím, aby zapomněli na své stesky.
Zapomenou na to, co vzešlo z dobroty jejich srdce.
A nevědí, o co přicházejí.
Ale ty ano.
I já to teď vím.
To není fér.
Můj saba je hodný.
Lidé z Rosas jsou dobří.
Zaslouží si víc než...
Já rozhodnu, co si kdo zaslouží!
Mi Rey?
Odpusť, že ruším. Ale nadešel čas obřadu.
Vážně, má drahá?
Posaď tam Ašu vedle sebe.
Ne. To není nutné.
Trvám na tom.
Je tu celé Rosas?
V mém království je další nádherný večer.
Rád vás tu vidím.
A jsem rád viděn.
Ale popořadě.
Dva noví občané mi svěří svá přání.
Heleno, Esthebane,
budete u nás šťastni, to vám slibuji.
A teď si něco přejte
z celého srdce.
Je to úleva, že?
V srdci vzejde, z mysli sejde.
Nu a teď...
Kdo si přeje, abych mu splnil přání?
Splň ho mně! Tady jsem!
Dnes jsem byl jistou osobou vyzván,
abych zkusil
něco nového.
Díky, Ašo.
A tak dnes pln lásky jasnozřivě a velkoryse
splním přání někomu,
- kdo po tom již dlouho trpělivě touží. - To bude Sabino.
Sania Osmanová.
Kde je Sania?
- Tamhle je. Pojď sem. - Řekl „Sania“?
To jsem já!
Už běžím. Děkuju! To jsem nečekala.
Sanio Osmanová,
věř mi, když upřímně říkám,
že mi udělá velikou radost
splnit ti tvé dávné přání
být nejlepší ze všech švadlen
v království!
Mé přání se splnilo.
Chudák saba.
Čekal tak dlouho.
Vidíš? Nikdy si nedělej naděje.
Ašo.
Pozici svojí učednice ti samozřejmě nenabídnu.
Ale neměj strach.
Budu chránit přání tvého saby
i tvé matky.
Navždycky.
Mi Rey?
Povedený večer, nemyslíš?
Povečeříme?
Nebudeme plýtvat jídlem.
Jezme a slavme.
Pravda, sabo.
Berme to z té lepší stránky.
Ašo,
bylas mezi hrstkou vyvolených,
kteří se ucházeli o nejprestižnější službu v království.
A sabo,
třeba to vyjde příště.
Na to si připijem.
Ašo?
Sabo.
Něco ti musím říct.
Copak, dítě?
Myslím,
že tvé přání
ti král nikdy nesplní.
- Cože? - Proč něco takového říkáš?
Protože mi to řekl sám král.
Prý je pro lid příliš nebezpečné.
Mé přání je nebezpečné?
Ne. V tom to je.
Myslím, že není.
Tys ho viděla?
Ano.
Měl bys vědět, co sis přál.
Ne.
Radši mi nic neříkej.
Bylo překrásné.
Magnifico si to očividně nemyslí.
Sabo, kdo mu dal právo to rozhodnout?
Vždyť je to král.
Díky němu si žijeme, jak si žijeme.
Kdybys je viděl. Cítil jejich moc
jako já, pochopil bys to.
Nejde jen o to tvé, sabo.
Je tam tolik báječných a mocných přání,
která nebudou nikdy splněna.
- Bezmocně se tam vznáší. - Ašo? Ašo!
Už si sedni a zklidni se.
Nechci! Nemůžu tu jen tak sedět,
sabo, znát tvé úžasné přání
- a neříct ti ho. - Nemusíš.
Cože?
Můžeš od stolu odejít.
Sabo?
Proč bych měl znát přání,
co se mi nikdy nesplní?
Ale vždyť
je to tvé přání.
Chceš mi snad zlomit srdce, dítě?
Ne.
To bych přece...
Odpusť.
Ašo!
I když jsem teď pravdě o kus blíž
Tak najednou pod tou tíhou padám
Kéž mohla bych všem oči otevřít
Proč máme žít ve světě lží?
Své ruce dál jen v klíně skládat?
Jak můžou říct, že si mám sednout?
Vždyť jsem to já Kdo s větrem v zádech dávno běží
Už nejde žít jak dřív Je čas ze sna procitnout
V kostech cítím, že se z místa musím hnout
A tak vzhůru ke hvězdám tu vzhlížím
Když tmou září, tak nemám proč se bát
A věřím, že se k cíli zvolna blížím
Už vím, kde cesta vpřed se otvírá
Splnit přání chci
Aby bylo nám tu jednou líp
Splnit přání chci
Aby bylo nám tu jednou líp
Mnohem líp
Dřív nemožné se zdálo volně plout
Každý z nás měl roli svou Co nešla odmítnout
A když mám teď možnost křídla roztáhnout
A vyprostit se ze svých pout Proč brzdím touhu svou?
Už spoustu věcí chápu a stejně tápu Jak to pevně do rukou vzít
Všechno ve mně se bouří Strach mám, že hlavou do zdi narazím
Snad dá mi někdo znamení Kterým směrem se vydat mám
Sama jsem jak v plotě kůl
Ale stejně dál jdu s hlavou vztyčenou Přece dal jsi mi to do vínku
A tak vzhůru ke hvězdám tu vzhlížím
Když tmou září, tak nemám proč se bát
Ať cestu klidně překážky mi kříží
Už vím, že všechny stejně překonám
Splnit přání chci
Aby bylo nám tu jednou líp
Splnit přání chci
Aby bylo nám tu jednou líp
Splnit přání chci
Aby bylo nám tu jednou líp
Mnohem líp
Splnit přání chci
Aby bylo nám tu jednou líp
Cítíš to také?
Co se to děje?
Ne.
Mi Rey,
jak nás tou magií rozmazluješ.
Ať to bylo, co chtělo,
bylo to nádherné.
Já to nebyl.
Cože?
Ale rozrušilo to má přání.
Je to snad nějaké varování?
Někdo se mě snaží ohrozit.
Kdo by se opovážil?
Co to bylo?
Cítils to taky, že?
Jak čirá energie!
Jako radost, naděje,
možnosti a úžas
zalité světlem plným lásky.
Má světlo lásku?
Teď zním asi směšně,
že ano?
Mám to brát jako souhlas?
Valentino!
Zůstaň.
Bojím.
Počkej.
Ne.
Tak jo.
Ahoj.
Co to děláš?
To je moje.
Co?
Co jsi zač?
Vypadáš jako
hvězda.
Jasně, ale nejsi.
Já vím,
něco jsem si přála,
ale
ne.
Ano?
To se mi jen zdá!
- Zdá se, že nezdá! - Halucinace.
Co to děláš?
Valentino, nejez to!
Nevyšlo to.
Čekal jsem čáry máry.
Něco se stalo.
Já mluvím!
A mám hlas samý bas.
Lahodné.
Magie je chutná.
Šťavnatá a hutná.
Mám pár tisíc otázek
a první je:
„Jak jsem přivolala na Zem hvězdu
napříč nebeskou bání?“
A ta poslední:
„Jak je to vůbec možné?“
Jenom klid.
Na tvé otázky existuje prostá odpověď.
A ta zní?
Zamysli se.
Jsme si ve všem podobní.
Všichni jsme...
Popletení?
A zároveň jsme stvoření z toho samého a zázračného,
což je...
Naděje?
Zkusíme to jinak.
Jaký důvod člověk má Že vzhůru ke hvězdám se dívá?
Proč květ vrhá na zem stín A ve větru se s lehkostí kývá?
Kdo změnil list v jehličí? Z čeho strom vyklíčí?
Co předáváme dětem svým?
- Rodinné - Tajemství
Proč se nám v očích celé galaxie odráží?
Jaký důvod člověk má Že vzhůru ke hvězdám se dívá?
Už nemusíš se dlouze ptát Vždyť odpověď je na dosah
Co jsi zač, prozradí ti každej rád
Neměj strach.
Neváhej a překroč práh A vyber si z té stovky drah
Co jsi zač, přece ví tu každej z nás
Hvězdnej prach.
Jo!
Bum! Taky jseš z toho paf?
Vždyť já věděl, že je to tak
Jak se zdá Tak je ve vesmíru hodně soustav
- A děr je v něm taky - Spousta!
Já ti k tomu všemu napovím, že jsme kusy
Mlhoviny, co se kdysi vytvořily explozí
Víc toho nevím, ale mám dobrý zprávy
- Teď si užijem - Pár minut slávy
To díky slunci život běží dál
Už chápu, kde se ten plyn ve mně vzal
Zdá se, že pořád nevíš, co chceme ti říct No tak se
Podívej na nás a pochopíš víc
Takže tvůj prach je i můj prach? To je pecka!
Už nemusíš se dlouze ptát Jen zastav se a neměj strach
Co jsi zač, prozradí ti každej rád
Hvězdnej prach!
Náš odkaz věky přetrvá A šířit bude světlo v tmách
Co jsme zač, přece ví tu každej z nás
Hvězdnej prach!
Z jedné látky jsme, to už víme
I to, co v nás dávno dříme
Sama nejspíš na to přijdeš
Každý píše svůj vlastní příběh
Vysvětlil jsem ti to bídně? Zkusím to zas někdy příště
- Je to jak mávnutí křídlem - Každý píše svůj vlastní příběh
Už nemusíš se dlouze ptát Jen zastav se a neměj strach
Co jsi zač, prozradí ti každej rád
Hvězdnej prach.
Žít můžem v různejch končinách A stejně k sobě máme vztah
Co jsme zač, přece ví tu každej z nás
Hvězdnej prach!
- Jó, to jsem já - Zírejte, běžím k vám
Kdo vám všem vytře zrak?
- Kdo? - Já! Hvězda tvá!
Stůj, hvězdo má
Neváhej, pojď sem k nám!
Kdo vám všem vytře zrak?
- Kdo? - Tvůj hvězdnej prach!
To bylo něco!
Krásně jsme souzněli.
Měli bychom zpívat častěji.
Kéž by to takhle klapalo vždycky.
Díky, žes mě nesežral, Johne.
To neřeš, Bambi.
Rádo se stalo.
To je neuvěřitelné.
Můj otec říkával, že jsme s hvězdami spojení.
To bylo mé přání,
a teď jsi tu.
Pro mě.
A co mám...
Ty plníš přání?
Promiň.
Očividně ne.
Zapomeň na to.
Jen nevím, jak se ptát.
Přála jsem si, aby bylo líp mojí rodině
a taky...
Ne.
Nebyla jsem sobecká.
Chtěla jsem, aby jejich přání měla šanci.
Ale...
Král Magnifico má jejich přání v hradu.
Jsou tam lapené v takových bublinách,
sice překrásných,
ale je to vězení.
A král je nechce vrátit.
Co to děláš?
S citem.
Mou máti kvůli té vlně oholili!
Ano, to je ten hrad.
Máme si ta přání vzít zpět?
Ale nebude to krádež?
Přece nemůžeme...
Správně,
ona mu nepatří, že ne?
No dobře, ale...
Počkej! Stůj!
Zpomal! Nemáme plán.
To bylo schválně.
Již kvačím!
Pá pá!
Co to bylo?
Kdo to mohl vyvolat?
Proč tu nic není?
Co se to tu stalo?
Nevím, proti čemu stojím,
a v těch knihách nic není!
Jen klid.
Neraď mi, ať jsem v klidu.
Všecičko dělám jen proto, aby se tohle už nikdy nestalo.
V ohrožení nejsi v klidu,
ale ve střehu.
Vyvolat takovou zář si žádá mocnou kletbu.
Černá magie je zakázaná. Sám to říkáš.
Král musí být schopen udělat pro ochranu své říše cokoli.
Ale dřív musíš uchránit sám sebe.
To právě činím.
Nedělej to.
O těch kletbách nic nevíme.
Ovládáš mocnou magii.
Ale kletby té knihy
by mohly ovládnout tebe.
Prosím, odlož ten grimoár.
Chceš-li o té záři vědět víc,
pak radím, zeptej se svých poddaných.
- Mají tě rádi. - Já vím.
- Udělali by pro tebe cokoli. - Jistěže.
Jsi jejich pohledný a milovaný král.
Pravda.
Jsem pohledný král.
Má drahá, výtečná rada.
Rosas má štěstí, že tě má.
A já též.
Vše se urovná.
Můžeš se přestat vrtět?
Vzbudíš pozornost.
Dobrý den.
Já jdu jen...
Co má v tom pytli?
Tak jo.
Už můžeš ven.
To má být pyžamo?
Chválím. Jako já.
Tak jo. Co teď?
Poradím se s Dahliou.
Musí být způsob, jak se dostat do královy studovny.
Aniž by si tě někdo všimnul.
Jo. V tom s tebou souhlasím.
Hvězda byl mohla vyděsit masy.
- Stejně jak mluvící kozel. - Co?
Proto oba počkáte tady.
Jako s kvočnama?
Vidělas, co tamhletý vypadlo ze...
Hned jsem zpátky. Buďte tu zticha.
Uznej to přece, Gabo.
Ta zář včera byla úžasná.
Spíš to byla nějaká kletba.
- Sůši. - Sůši.
Ne! Tyhle jsou pro krále!
Právě mi veverka řekla „dobré jitro“.
Co na to říct?
No právě! Že jo?
Co se tak říká veverce?
Jsem to ale nemotora.
Co osaháš, to si umyješ.
Byla to nehoda.
Jak to furt děláš?
Jak se máte, tvůj saba a ty?
Jde to.
Mám otázku.
Jak se dostávají ke králi pokrmy?
Sluhové mu jídlo nosí vždycky do jídelny.
A kdyby chtěl jíst ve studovně?
- Cože? - Kdo to nosí tam?
Do studovny nikdo nesmí.
Podrobnosti zná jen pár vyvolených.
Třeba ty?
Bez komentáře.
- Dámy. - Kdo to tam je?
Já nic neslyším.
Dahlio, jestli víš, jak se tam potají dostat,
musíš mi to říct.
Proč? Co to s tebou je?
Stůj. Počkej.
Kam se šineš?
Jdu pro vajíčka.
Ne. Chci říct, že jdu já.
To je dobrý, Ašo.
Ale co tvá alergie?
Pořád kýcháš. To ti přitíží.
Chceš mě připravit o slepičky?
- Víš, jak má Safi slepičky rád. - Moc.
- Je ti něco, Ašo? - Něco nám tajíš.
Copak skrýváš?
- Nic. - Život se má žít!
A nikoho!
- Co se tam děje? - Proč se potíš?
Nám se můžeš svěřit.
Uhni, nebo ty dveře vyrazíme!
Ne.
Fajn.
Včera večer, po tom, co se stalo,
jsem vyslala přání
ke hvězdám.
Je ti snad pět?
A jedna hvězda odpověděla.
Pějte, dámy.
Lítat neumíte, ale zpívat ano!
A teď, dámy,
velké finále!
Moji přátelé.
Z vědeckého hlediska je to nemožné.
Co je? Proč ten smutný obličej?
Simonovi je 18.
Už svěřil své přání králi.
Nevzpomínám si, o co jsem přišel.
Nic si od ní neber.
Ne. Nech mě bejt!
To jsem tu jedinej, kterýmu dochází, že tohle hodně špatně skončí?
Nesmíte o Hvězdičce nikomu říct.
Magii smí v království provozovat jen Magnifico,
který má jako jediný pravomoc
plnit přání.
Sám si ji udělil.
Počkat. Ta Hvězda plní přání?
Ne, ale myslím, že mi pomáhá splnit to mé.
Jako víla kmotřička.
Život není pohádka.
A co sis přála?
Víš ty co?
Nech si to. Nechci bejt komplic.
Král svolává své poddané.
Prosím, Magnifico o ní nesmí vědět.
A přísahám, že mé přání neublíží vám
ani Rosas.
Snad je to, jak říkáš.
Ale věříme ti.
Nebo ne? Kam zmizela?
Jak to furt dělá?
Neboj. Nikomu nic neřekneme.
Tak.
O těch slípkách.
Slibujeme.
Viď, Gabo?
Já nepráskám.
- Nechtěla bys mi říct víc? - Dobře.
Včera jsem měla s králem rozepři.
- Cože? - Je to složitější.
A?
Dahlio, co bys dělala, kdybys zjistila,
že přání všech, které máš na světě ráda,
se nikdy nesplní?
Myslíš přání tvého saby?
A kvůli mně i mé mamky.
Jdu si pro jejich přání, abych jim je mohla vrátit.
Tys přišla okrást krále?
Není to krádež.
Ta přání mu nepatří.
Nestačí Magnifica požádat, aby je vrátil?
Myslím, že královu přízeň jsem včera navždy ztratila.
Takhle dopravujeme jídlo do studovny.
To je skvělé.
- Hurá vpřed! - Pozor!
- Nevrť se. - Tahem vzad.
Víš jistě, co děláš?
Magnifico se může každou chvíli vrátit.
Proto ho musíš zdržet.
Díky, kamarádko moje.
Jak mám asi tak zdržet krále?
Něco už vykoumáš.
Jsi hlavička!
- Uhni. - Hurá vpřed!
- Potřebuju k tomu provazu. - Tahem v tah!
Promiň. Řvu ti do ucha.
Tiše, klid!
Vím, že jste zvědaví, co to bylo za zář
včera večer,
kterou jsem neseslal ani nepovolil.
- Jo! - Cože?
Bylo to kouzlo. Avšak velice amatérské.
A navíc zakázané.
Máme mezi sebou zrádce,
který porušil zákon.
Zneužil magii a ohrozil vás všechny!
Avšak žádný strach,
máte tu mě.
A já slibuji,
že pachatel bude ztrestán.
A přísně.
Ašo!
Vytahování ti jde jako psovi pastva.
Už jsme tady.
A venku číhá dobrodružství!
Jdeme.
Ne.
Ne. Je zamčeno.
Vyrazím to.
Bez růžků to dost bolí.
Co to děláš?
Hvězdičko, nic tam nerozbij.
Jo, jen se odvaž.
- Co se tam děje? - Netroškař.
Všude rozpraš hvězdnej prach!
Bude to úža.
Jo!
Ne!
Rosas vás potřebuje.
Každá informace může pomoci.
Vím, že vy byste mě nikdy
nezklamali.
Díky.
Můj králi, počkej!
Prosím!
Ano. Jen mluv.
Dobře.
Dobrý den.
Jsem Dahlia.
Peču sušenky s vaší podobiznou.
Fantastické. Copak bys ráda?
Díky za optání.
Říkals, že každá informace může pomoct.
Ale ryze pragmaticky, co konkrétně?
Svědectví?
Nebo důkazy?
Přímé? Nepřímé?
A co třeba drby?
Přesně.
Co třeba drby?
Ano. Vše.
Každá informace o tom, co či kdo způsobil tu záři.
Ano. I drby. Můžeš jít.
To amatérské kouzlo.
Jak to, že nevíš, kde se vzalo?
Cože?
Kdo je podle tebe „amatér“?
Jde o to, co víte.
Jde o vaše bezpečí,
ale hlavně o bezpečí vašich přání.
Naše přání už nejsou v bezpečí?
Ovšem že jsou!
Jako nový.
Snad ta lejstra nepotřebuje.
Jo, přání.
To jsou ty dveře,
Magnifico před nimi mávl rukou a ony...
Dobře, co takhle? Nic?
A tohle?
Tohle? A tohle?
- Jo! - Dali jsme to!
Společně!
Jsem ráda, že si to užíváš,
ale soustřeď se.
Najdi sabovo a mamčino přání.
Co nejrychleji.
Vážně jsou v bezpečí? Nikdy jsme je neviděli.
Proč je nesmíme vidět? To je zákon?
A proč si je nepamatujeme?
Pěkně jeden po druhém.
Co když budem chtít přání změnit?
To je fakt. Přání se mění.
Do fronty. Na každého se dostane.
Víte, co by pomohlo?
- Další splněné přání. - Jo.
To bychom byli v klidu.
- Prosíme, veličenstvo. - Co to udělat hned?
Ne! Někdy jindy!
Přání, přání, přání!
Mlčte!
Na to jediné myslíte?
Na obřad splnění přání?
Budiž.
Kdo mi tu zrádnou osobu najde,
tomu splním jeho přání.
Cože?
Avšak pozor!
Kdo té zrádné osobě pomůže,
kdo mě podrazí,
tomu přání nesplním nikdy!
Počkej! Můj králi!
A dost!
Jak drze se dotazují!
Dotazují se tak proto, že se díky tobě cítí v bezpečí.
Budu u svých přání. Chci slyšet jen dobré zprávy.
Dnes a denně já beru vám všem dech
Mám to v genech
Celý vesmír ví, že mám úctu všech
Napoví vám i jméno mé Proč zrovna já vaším králem jsem
Jsem prominent, žádný protiva Samou láskou se můžu roztrhat
No fakt
Že chtěl bys mít svetr s výstřihem?
Fajn, od toho já tu jsem
Vždyť já s každým z vás tu soucítím
Věř mi, že když tvůj dům se zřítí Tak viníka ti chytím
Být v péči mé je štěstí Jiný král by hned daně zved
Já trable za vás řeším Klidně přijď mi říct, co tě právě štve
Mám dávat vám všem ještě víc? To jistě hravě bych sved
Jen občas čekal bych aspoň pár hezkých vět
A tohle je ten váš vděk?
Tohle je ten váš vděk?
A tohle je ten váš vděk?
Jseš fakt génius Ó, sám neřek bych to líp
Mluv dál! Jen se nestyď
Máš vkus a šmrnc a šarm i vtip Dík!
Já tu všechno sám zbudoval A vy drzost máte si stěžovat?
Jsem já snad ten, kdo problém tu má? Kdo z vás to za mě chce převzít sám?
Já loni splnil čtrnáct přání
No fakt, přesně jak jsem řek
Tak proč teď slyším ze všech stran Jen přívaly vašich námitek?
To já všem vždycky záda kryl Jo, na to můžeš vzít jed
Mám vás rád od těch dob Co jste spatřili svět
A tohle je ten váš vděk?
Tohle je ten váš vděk?
A tohle je ten váš vděk?
Tak tohle jsem fakt nechtěl Já sám to nikdy nechtěl
A teď pocit mám, že mě ta kniha v moci má
Chci růst a všechny ovládat
Z těch kouzel a čar jde síla i strach
Cokoli můžu teď změnit v prach
S tou knihou jsem si nechtěl zahrávat
Jak se zdá, tak to nejde jinak
Co jsem říkal? Jo.
Zrádce, zdá se, v městě mám Co pít se mi snaží krev
Jen pojď sem a omluv se Já stejně vím, že ses jenom splet
Tomu, kdo tě přivede Já přání splním hned
Upřímně, chtěl bych vám říct Že už mám trochu vztek
Tak tohle je ten váš vděk?
Tohle je ten váš vděk?
Tak tohle je ten váš vděk?
Tohle je ten váš vděk?
A teď tam, kde budeme mít klid na práci.
Nebál jsem se, Sakino.
Jako všichni kozlové věřím,
že čím větší výzvy překonám,
tím lepší život žiju.
Sabo.
Vím, že jsi nechtěl znát přání, co se nikdy nesplní.
Ale teď
si ho můžeš splnit sám.
Je tak prosté.
Tak ryzí.
Ašo, vím, že jsi to myslela dobře, ale...
Nikdy jsem ho neměl Magnificovi svěřit.
Tohle patří jen mně.
Sabo...
Ašo, možná že nikdy nikoho k ničemu neinspiruji,
ale aspoň to můžu zkusit.
Příště tam zajdu pro tvoje přání, mami.
Tak tak, Ašo.
Byla jsi vyzrazena.
Kde ji máš?
Kde je ta hvězda?
Ty tu nejsi vítaný!
Jak jsi to provedla?
Jakou magii jsi použila?
Já čarovat neumím.
Servala jsi z oblohy hvězdu
a s její pomocí mě okradla.
Ta přání ti vůbec nepatří.
A splnit přání mého saby jsi nechtěl.
Zaslouží si mít své přání zpět.
- Všichni si to zaslouží. - Už jsem řekl.
Já rozhodnu, kdo si co zaslouží.
Prosím, můj králi.
Udělala chybu. Už to neudělá.
Vím, že neudělá.
Je ti tohle povědomé, Sakino?
Mé přání.
Ano. Tvé přání, které jsi mi svěřila do péče.
Protože všichni víme, co s lidskými přání dělá
skutečný svět.
Drtí je na prach.
- Mami! - Sakino. Ne!
Co je to?
Jaký dar.
Celou dobu ta přání chráním neznaje moc,
jakou skrývají.
Teď se cítím konečně
všemocný.
Hvězdička.
Musí být moje.
Utíkáme! Pryč!
Co to je?
- Klubíčko? - Honem.
Jedno domestikované zvíře žádá druhá:
Pomozte!
Opatrně.
Naskoč, Sakino. A drž se!
Už není kam jet dál.
Tamhle je člun.
Hyjé!
Zmizte. Vraťte se do stájí.
Kdyby vás vyslýchali, dělejte blbý.
Navrhuju doplout na ten ostrůvek.
Je blízko. Tam se schováme.
Díky.
Mami?
Tenhle pocit dobře znám.
Je to žal.
Nechtěla jsem, aby se stalo tohle.
Já vím, dítě.
Bláhově jsem si myslela, že něco změním.
Neměla jsem si nic přát.
Opravdu.
Mé přání mojí rodině jen uškodilo.
A všichni v Rosas jsou v nebezpečí.
Kvůli mně.
Ašo, ne.
Všichni jsou v nebezpečí
kvůli Magnificovi.
Ubohé Rosas.
Tvému otci by srdce puklo,
kdyby věděl, co teď víme my.
Vím, na co teď myslíš.
I mě to napadlo.
- Oba vás mám tuze ráda. - Co máš za lubem?
- Až přistanete... - Ašo.
- ...dobře se ukryjte. - Co chceš dělat?
Musím ho zastavit.
- Ne! - To je nebezpečné!
Já to začala.
A musím to skončit.
Kvůli všem.
- Ašo! - Ne!
Plavat neumím!
Skvělé.
- Žralok! - Cože?
Ne. Žádnýho jsem nezahlíd.
Jen si to trénuju.
Jak lapit hvězdu?
Aha! Hůl!
S tak mocnou holí se mi bude klanět i noční temnota.
Skvělé.
Větev blahovičníku
mořená v Tollensově činidle.
Žhnoucí železo dodá sílu,
měď zase říz.
Ale především
to chce touhu ze srdcí tří dobrotivých lidí.
Troufli jste si zpochybnit mě,
svého dobroděje.
Vás tři nikdy nesplním.
Ale i tak
posloužíte vyššímu účelu.
Můj milý.
Takový smutek.
Ano!
Amayo, drahá! Pojď dál!
Předvedu ti svou nejnovější hračku!
Teď jsem mocný!
Že já zářím?
Mám pocit, že jo. Ne?
Jak jsi mohl?
- Zakázané kletby jsou... - Nedoceněné.
Tak jako já svými poddanými.
A tou dívkou.
To ona je vinna.
To ona strhla z nebes hvězdu,
aby zničila vše, co jsem vybudoval.
Aša?
Ne, ta jen chtěla vrátit přání své rodině.
Patříš snad mezi zrádce, Amayo?
Ne.
Na stranu zrádce Rosas bych se nikdy nepřidala.
Důvěřovala jsem ti od chvíle, kdy jsme se poznali.
Tohle království jsme zbudovali spolu.
Není nic důležitějšího než to.
Výtečně.
A nyní rozehrajem hru.
A já budu hrát!
Není se čeho bát, jen to jen vlnka na laguně.
Vlnka velikosti cunami.
Musíme najít Dahlii a ostatní.
Vidím jenom nohy.
Pohleďte na ty ubožáky!
Aša ukradla a zničila jejich přání.
Musí pykat!
Říká se, že její rodina zmizela.
Zbavila se jich.
Celé je to nějaké divné.
Kdybyste se viděli!
Nebojte.
Je to jen hra světel.
Víte, že Rosas miluji.
Královna má strach.
Stačí. A nyní vážně.
Věřím, že myslíme na totéž.
Už zas.
Počkej. Nenápadně!
Asi se tážete sami sebe, proč tu jste.
Ano, království ohrožuje puberťačka,
která ničí přání.
Ale
hádejte, kdo byl tak statečný
a vyzradil mi, kdo to je?
Prosím o potlesk pro
Simona Dřímala!
Simon?
Tak tak.
Byl jsem překvapený tak jako teď vy.
Náš ospalý Simonek.
Nebuď nervózní, Simone.
Hrdě vpřed! Raduj se s námi!
- Veličenstvo? - Bože.
Já vím, mluvící myška.
Ale klid.
Jsem čistotná.
A mám pro vás důležitou zprávu.
„Řekla jste, že šlechetnost je v Rosas na prvním místě.
Vidím váš strach,
ale Rosas potřebuje vaši pomoc.
S láskou Aša.“
To „s láskou“ byl můj nápad.
Tak jo. Pa.
Nuže, můj milý Simone,
jsi připraven
uzřít své přání?
Chceš být králův nejstatečnější
a nejvěrnější rytíř!
Ale kámoš jsi nanic.
Udělá mi velkou radost
splnit ti, po čem tvé srdce touží.
- Ať žije král! - Ať žije král!
Není to báječné?
Těch zrádců je ještě šest, můj králi.
Dahlia, Gabo, Dario,
Safi, Hal
a Bazeema.
Najděte je. Budou pykat za svou zradu.
Najděte Ašu a budete odměněni.
Ale především
mi najděte tu hvězdu,
abych měl moc
splnit vám všem vaše přání!
Slepá ulička.
A v ní neošmirglovanej mahagon.
Tys to vyčmuchal, Valentino.
Spíš jsem to vydrbal.
Tak sem chodíš, když se potichu zdejchneš, Bazeemo?
Že ses nikdy nepochlubila.
Introverti si zaslouží soukromí.
Přeju ti to.
Jsme tu v bezpečí.
Nikde nejsme v bezpečí.
Jsme zločinci, díky Aše.
Říkala, že chce jen vrátit přání svojí rodině.
A tys jí to zbaštila?
Je to tak, Gabo.
- Schovejte se! - Všichni umřeme!
Ahoj, Ašo.
Prosím řekni, že jsi nezničila přání těch tří lidí?
Jasně že nezničila.
Byl to Magnifico.
To určitě.
Počkat, král se choval fakt hrozně,
hrozně...
Hrozně.
Zdálo se, že Simon trpí.
Jo, a hned potom nás naprášil.
Je po nás!
Nesmíme se dát.
Teď vím už víc To, co vám Magnifico řek, je snůška lží
Jak je lstivý O tom ani ve snu se vám nezdá
Vždyť i já mu dřív chtěla sloužit Teď je čas chopit se vesla, to je cesta
Ať konečně vidí, že zlo se trestá
Je zákeřný Svou pravou tvář nám dlouho
Zkoušel skrýt
Že prý já jsem ta, která všem chce Zničit přání, to on lhal vám, ne já
A pravdu mu dokážu jedině s vámi
Tak dost, náš čas už přichází
Chce boj, tak zkrátka má ho mít Přísahám
Pravdu už celou znám
Co dřív řek nám, teď popírá
Tu hru už vážně dál s ním hrát
Odmítám
Pravdu už celou znám
Jdeme, jo! Všichni máme toho po krk
- Vřeme - Jo! Jo!
Jak blížíme se, tak náš dupot duní, jo
Jo!
Už brzo mu to řeknem do očí
Je revoluce, vláda tvá končí
- Ten hlas zní dál a sílí v nás - Aha
A lží už se nenechá jen tak zmást
Zmást
Pravdu chcem celou znát
Pravdu i my chcem znát
Je čas mu vítr z plachet vzít
A jít dál svou cestou k vítězství
- Na svém stát - Stát
Pravdu chcem celou znát
Pravdu i my chcem znát
Svědomí ho právem tíží
Když slyší, jak bubny víří
Už se nestydíme pravdu říct
- Zbytečné je spouštět hádky - Co vzal jsi nám, jdem vzít si zpátky
- Že prej jsme nuly - Jenže my jsme víc
Teď všechno chápu Jen lstí chtěl by vládnout nám
- Vždyť rád - Má nejvíc sebe sám
- Náš král - Král
Pravdu už celou znám
Pravdu i my chcem znát
To zlo už skrýval v sobě dřív
Až teď, když láskou nehořím
Vidím dál
- Pravdu už celou znám - Celou
- Celou zná
Teď každý z nás ji zná
Ahoj.
Veličenstvo, tohle je Hvězdička.
Jak jsi pozoruhodná.
Měli byste vědět,
že Magnifico podlehl svodům temné magie.
Má v úmyslu Hvězdičku lapit.
Chce si přisvojit všechnu tvoji energii.
Hvězda musí pryč. Ihned.
Ne. Jestli někoho vykopnem,
tak tebe.
Hvězdička musí nejdřív osvobodit přání.
Znamená to, že máte plán?
Ovšem že máme plán.
Tak nádherná země v oblacích?
Co třeba Nezemě?
Dokonalá chůva pro zlobivé děti?
K popukání!
Pravá láska? Sladké!
A s láskou je konec!
Mi Rey!
Hvězda s Ašou byly spatřeny v lese.
Opravdu?
Štěstí nám přeje.
Svoláme poddané,
aby viděli její zatčení?
Svoláváme je poslední dobou až moc, nemyslíš?
To byl žert!
Ať troubí fanfáry, Amayo.
Přivedu tu holku i s hvězdou.
Musíme to udělat rychle.
A potichu!
Odvedu Magnifica co nejdál od hradu.
Jakmile hrad opustí,
vy osvobodíte všechna přání.
Já vím.
I já mám strach.
Počkej. Co to děláš?
Proutek.
Prima.
Co s ním mám dělat?
Je kouzelný.
Díky.
Leť už. Rychle.
Tak jo, tohle zvládnu.
Co je?
Funguj!
Tak jo.
Hodně štěstí, Ašo!
Výzva přijata.
- Teda. - Jej.
Jen srdcem je možné porozumět světu.
Hele. Pití.
- Hvězdičko! Jsi tu! - Díky nebesům!
Je to tu, vážení.
My otevřeme střechu
a Hvězdička osvobodí přání.
Královna říkala, že ji otevírá systém kladek.
Že by těchhle kladek?
Šplhem vpřed!
Jak říkávala moje máti:
„Kdo chce spadnout,
ať spadne!“
Na to rovnou zapomeň.
Klidně zas slez. Mám závratě.
Tak to jo!
Letíme!
Mně je zle.
Na. Obsidiánový olej.
Ochrání tě před zlem té knihy.
Vypadá to jako kuchařka
pro barbary a lidojedy.
Hledáme něco, co by mohlo tu hůl zlomit, zrušit její magii,
nebo ho přinejmenším
dostat z jejího vlivu.
Nechápu, jak funguješ!
Ani se nehne!
Dělám, co můžu!
Hej, Dario.
Hádám, že takhle to nefunguje!
Teď není na hádanky čas!
Je to do očí bijící jak můj dětský vous.
Musíte všichni najednou.
Počítám.
Raz.
Dva.
Bambilion.
Dvacet abeced.
Cože?
Počty mi nejdou.
Teď!
To je ono. Napnout síly!
Ne!
Ta hůl ho činí nepřemožitelným.
Žádný kov ji nepřetne.
Žádné kouzlo moci nezbaví.
Nikdo ho už nemůže zachránit.
„Kdo se jednou upíše černé magii,
ten se jí upíše navždycky.“
Nejde mi zatočit!
Nemůžu odtrhnout pohled.
Funguj, klacku.
To jsem z toho jelen.
Chce to větší tíhu!
Kdo seskakuje, ten nepadá.
Tak dobře!
Za Rosas!
Skočte! Najednou!
Tohle nepřežiju!
A teď budu žít!
Nejsou to naše přání?
- To jsou ona! - Jsou volná.
Naše přání! Osvobodila je.
Naše děvče.
Honem.
Sabo, vždyť je ti sto let.
Ale vůli mám silnou.
Vyšlo to!
Ne!
Už je to jedno. Jdeš pozdě.
Ašo,
Magnifico je vždy napřed.
Simone?
Hvězdička!
Snad si nemyslíš, že mě přemůžeš?
Díky, Johne!
Nemáš zač, Ašo!
Neubližuj mi.
Zrovna ze mě mít strach nemusíš.
Bum!
Hvězdičko!
Překvápko.
Dobrý večer, Rosas!
Podívejme, kolik vyšlo hvězd.
Vyjma tebe.
Ty jsi lapená, že ano?
Ale co k tomu říct?
Snad jen, že nesnesu zradu.
To ty zrazuješ svůj lid!
Ne.
Už tě mám dost.
Veličenstvo!
Tvá malá lest nevyšla, Amayo.
I tak jsem získal, po čem jsem toužil.
Copak?
Ty ta přání neosvobodíš.
Neb jsou má!
Padněte před svým králem.
Hvězdičko, zmiz odtamtud!
Ne!
Ašo!
Vítej, Ašo.
Jsem rád, že jsi tady.
Prozraď nám,
osvědčilo se ti vzít tvé přání do vlastních rukou?
Počkat.
Vlastně je mi to jedno.
Že, má milá?
- Začneme! - Hvězdičko!
Ne!
Ano.
Zrcadla, kdo v zemi zdejší,
je ten nejpohlednější?
Já!
Ne!
Vyhrál jsem.
Přání se přece jen vyplní.
Ty si Hvězdičku nezasloužíš!
Já rozhoduju!
Na to zapomeň!
Hvězdy už nikomu a nikdy nic nesplní.
Už nebude žádná naděje,
žádné sny
ani úniku.
Utečte!
Žádné další vzpoury.
A žádné drzé řeči.
Mou vládu už nikdo neohrozí!
Vy jste
nuly!
My jsme
hvězdy.
K vám všem jako ke hvězdám tu vzhlížím
Kdo z vás zvládne tu teď po mém boku stát?
Měla by ses naučit prohrávat.
Konec lží a podvodů se zvolna blíží
Proti nám nemůže zvítězit, je sám
Tmou ať přání zní
Ticho!
Tmou ať přání zní
- Tmou ať přání zní - Tmou ať přání zní
Aby bylo nám tu jednou líp
Léta jsme jen stáli, své role hráli
S důvěrou, že přijde náš den
Teď se všechno v nás bouří A sloužit těm tvým lžím už nebudem
Dlouho jsme si mysleli Že chceš nás všechny chránit
Teď chápem ale záměr tvůj
Nikdo z nás už si vzít nenechá To, co dostal jednou do vínku
Ne!
Dost!
Jako hvězda každý z nás tu září
A zlých kouzel už není proč se bát
Kdo chtěl by před tou září oči zavřít
Tu sílu, co je v nás, hned pozná sám
Tmou ať přání zní
Ne!
Aby bylo nám tu jednou líp
To jsou má přání!
Tmou ať přání zní
Aby bylo nám
Tu jednou líp
- My vyhráli! - Jsou volná!
- Mé přání. - Je překrásné.
Jednou si ho splním.
Už se nemůžu dočkat.
To je pocit.
Pojď ke mně.
Tady tě mám.
Mé báječné přání.
Mami. Vrátilo se ti přání!
- Mé děvče. - Ašo!
Máte to ale štístko.
Hele, Dřímal.
Nechtěl bys nám něco vysvětlit?
Ašo.
Promiň.
Moc mě to mrzí.
Nečekám, že mi odpustíš.
Já měl takový strach, že budu muset žít bez...
No...
bez přání.
Tolik jsem mu chtěl věřit.
To já též.
To my všichni.
Nikdy nevěř krasavci.
Proto se držím vás.
Ty jeden rejpale.
Haló?
Tady je váš král.
Amayo, díky bohu!
Co mi to provedli?
- Zrcadla máš rád. - To není vtipné.
Ihned mě odtud dostaň.
Ne.
Cože? Po tom všem, co jsem udělal pro tebe a Rosas?
Tohle je ten váš vděk?
Tohle je to, co si zasloužíš.
Pověste ho na zeď
v žaláři.
Prosím ne! Tam to strašně páchne!
Ať žije královna!
- Nikdy jsme ho nepotřebovali! - Magnifica falešníka!
Za mnou. Tady ji máme.
Má královno, našla jsem ji!
Veličenstvo.
Ty bys prý chtěla létat?
Tady Petr chce vyrobit létající stroj.
- Ahoj. - Měli byste spojit síly.
A já vám ráda vypomůžu.
A to byl teprve úvod.
Ani ve snu by mě nenapadlo, že se tohle někdy splní.
Já sním o městě zvířat. Metropoli, kde jsou si zvířata rovna.
A nosí oblečení!
Počkej. Kam letíš?
Já vím.
Promiň, že jsem ho zlomila.
To je kouzelná hůlka?
Díky, ale nepřijímám.
Mě na čáry neužije.
Vždyť jsem oblékla strom.
Já se jí rád ujmu.
Je pro Ašu.
Ale co bych s ní měla dělat?
Staň se naší vílou kmotřičkou. Co jinýho?
Ne, to by nešlo.
Nebo šlo?
Děkuju.
Dobře.
- Pardon! - Claro!
A to se divíte, že furt rejpám.
Však ona ji to Hvězdička naučí, že?
Ach ne.
Myslím, že ti rozumím.
Opustíš nás, že ano?
Abys mohla plnit přání ostatním.
Budeš mi chybět.
Když brečím, mám hlas samou fistuli!
Valentino.
Dnes tu bude ještě s námi.
To jsem si oddechl.
To by na mě bylo moc.
Přece jen je mi sotva pár týdnů.
Hvězdičko. Jak ti můžeme poděkovat?
To je snadné.
Něco si přejte.
A žili šťastně až navěky.
PŘÁNÍ
Překlad: Vojtěch Kostiha