EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
BASERT PÅ EN ROMAN AV RICHARD K. MORGAN
Dette er en spøkelseshistorie.
Fortalt i en tidsalder der livet er evig.
Teknologien har beseiret døden,
men med endeløs fremtid
følger uendelig fortid.
Gjenferd følger oss i skyggene.
Forvridde forestillinger født fra vår dypeste smerte...
...inntil vi iblant...
...heller skulle ønske vi var døde selv.
Jeg har deg
Under huden min
Jeg har deg
Dypt i hjertet
Mitt
Dypt i hjertet
Du er en del av meg
Jeg har deg.
Under huden
Jeg har prøvd
Å ikke gi etter
Jeg sa til meg selv, dette forholdet
Vil aldri gå bra
Men hvorfor prøve å stå imot
Når jeg vet så pokkers godt
Jeg har deg
Under huden
Jeg beklager hvis drinken skuffer.
Det er ikke din skyld. Nerveendene i denne greia er noe dritt.
-Du bruker en synt. -Det er mer som en latekshanske.
Alt smaker som sagflis med karri.
Kanskje et organisk omslag er mer din smak?
Jeg reiser. Interstellart.
Får jeg spørre hva som bringer deg helt til Maghda Prime?
Jeg leter etter noen.
Takeshi Kovacs?
Unnskyld?
Ryktene sier folk skylder ham kreditt, og at han kommer hit i kveld.
Aner du hvilken av disse taperne som er ham?
Skulle ønske jeg kunne hjelpe,
men de sier at Takeshi Kovacs er ute på en episk søken
for å finne sin tapte kjærlighet, Quellcrist Falconer.
Det høres ut som sumppantermøkk.
Det er det ikke.
Skal jeg tro at Takeshi Kovacs, den siste utsending, og Quellcrist Falconer,
lederen av Opprøret,
hadde en greie?
En lidenskapelig forbindelse som overskrider tid
og utfordrer dødens makabre grenser?
I så fall, ja. De hadde en "greie".
Det er nytt for meg.
Du vet visst mye om henne.
-Jeg anser meg som en ekspert på området. -Bevis det.
Ikke-sporbar kreditt.
Jeg har mer hvis du peker ham ut for meg.
-Peker ut hvem? -Jeg sa det jo nettopp.
Et ondsinnet angrep på min person har gjort hukommelsen min noe... upålitelig.
Kanskje om du frisker den opp?
Hva var navnet ditt igjen?
Hei! Jeg jobber her, det gjør ikke du. Slutt å plage kundene.
Jævla skurkaktige AI.
-Har du sett en sender her? -En sender....
Han er en holo. Snakker hull i hodet på folk. Har historier fra hele verden.
Tror du de er sanne?
Jeg tror at hvis jeg finner senderen hans, skal jeg bruke den som målskive.
Jeg lukker øynene
Og driver av sted til en fjern lyd Av en gammel symfoni
Du, jeg leter etter noen... Går under navnet Takeshi Kovacs.
-Kjenner du ham? -Folk liker ikke spørsmål her.
Hvem av dere er Kovacs?
Seriøst?
Jeg blåser i hvilket ansikt du bruker. Ta pengene og forsvinn fra livet mitt.
En illusjon av deg...
Jeg er Kovacs.
Pisspreik.
Jeg er Kovacs.
Begge mennene lyver.
Jeg er Takeshi Kovacs, og jeg tar pengene mine. Tusen takk.
Jeg så for meg dette.
Dere får finne ut av det.
Vinneren får pengene,
og jeg vil aldri høre fra Takeshi Kovacs igjen.
Jeg tror jeg ble forelsket i en illusjon
Jeg tror jeg forelsket meg I en illusjon av deg
Illusjon av deg
Hvorfor sånt hastverk?
Partner.
Kovacs?
Er det deg?
I kjødet, bare ikke den typen du forventet.
Hvorfor sa du ikke noe før alt gikk til helvete? Pengene dine er i baren.
Pengene mine er i lomma di.
Du snek dem med deg og lot de jævlene drepe hverandre for en tom koffert.
Ja vel.
Kanskje ikke helt tom.
-Niks. -Du klarte ikke å ta meg.
Ålreit, ålreit. Her.
Ta den.
Det er halvparten av det du skylder. Skal jeg forlate planeten med det?
Ok, hør her. Det finnes en jobb til. Du kan få min andel.
Slapp av. Jeg er bare budbringeren.
-Jeg ble hyret for å finne deg. -Og hvordan i helvete klarte du det?
For det første har senderen du har på hofta, temmelig vid frekvens.
Og de sier Takeshi Kovacs aldri går noe sted uten den gærne AI-en.
-Jeg liker ikke å bli avbrutt heller. -Jeg regnet ikke med at du skulle si ja.
Og jeg har en tidsfrist.
Horace Axley vil snakke med deg.
En met.
Det er et jobbtilbud. Kortsiktig.
-Jeg jobber ikke for meter. -Det har du gjort før.
Si til sjefen din at det er uaktuelt.
Jeg blåser i hvor mye kreditt han har.
Glem det.
Ja vel.
Jeg sa jo at jeg har en tidsfrist.
Og du vil vekk fra planeten.
Du skjøt meg i ryggen...!
Organisk skade er ikke personlig. Det er forretninger.
Ære står i veien for profitt.
La meg gjette.
Er du Axley?
Har du hørt om en ONI? Du kunne ha undersøkt litt på forhånd.
Jeg hater å bli skutt, for faen.
Jeg visste ikke om du ville ta telefonen.
Jeg hater meter også.
Vel, kanskje dette vil mildne deg.
Godta tilbudet mitt, så venter dette omslaget på deg.
Skreddersydd design av Khumalo Bioware.
Kun til militær bruk, etter markedsoppgraderinger.
Rask legning, høyere reaksjonstid,
biometriske magnetismeplater, blant annet. Overbeviser det deg?
Innebærer din definisjon av samtykke alltid tvang?
Det var ikke meg. Kollegaene mine laget en subprosedyre.
Dusørjegeren din, mener du.
-Jeg bruker henne mye. Hun er effektiv. -Hun er en psykopat.
Siden det er deg, tar jeg det som et kompliment.
-Vi tilpasser den. -Nei.
Utsending 101. Jeg kontrollerer konstruksjonen.
Vet du hva jeg hater mer enn meter eller å bli skutt til døde?
Å bli undervurdert.
Dette er ikke virkelig. Stablene dine ligger i strømførende gelé. Du er fanget.
Ett minutt. Er du fortsatt ikke interessert, sender jeg deg tilbake
til Maghda Prime i det salongartist-omslaget du vil.
Det bør være bra. Jeg har alltid villet spille piano.
-Jeg trenger din beskyttelse. -Fra hva?
-Det er krig der jeg kommer fra. -Få deg livvakt, reis vekk. Eller flytt.
Jeg har forretningsinteresser der. Ingen kan beskytte meg som deg.
-Bryr meg ikke. -Jeg gir deg hva du vil.
Samme hva du har, vil det aldri være nok.
Quellcrist Falconer!
Vær forsiktig med hva du sier.
Jeg kan vise deg hvor hun er og betale dere nok til å forsvinne.
Jeg tror deg ikke.
Vent og se selv.
-Jeg kan overlevere henne. -Hvordan vet du at det er henne?
Har du DHF-en hennes?
Har hun skiftet omslag?
-Hvor i helvete fant du henne? -Jeg gir deg alle svar ansikt til ansikt.
Så lenge du holder meg i live.
Falconer sitt liv for mitt. Sverger du?
Hvis du lyver, sverger jeg på at det siste du ser, blir dette ansiktet
før jeg river stabelen ut av ryggraden din.
Jeg krysset stjernene i et koloniskip før stabler ble oppfunnet.
Jeg forlot en døende jord for å så en ny verden. Du skremmer ikke meg, Mr. Kovacs.
Jeg vet hva du drømmer om.
Sørg for å ha et speil.
Og få den psykopaten av en dusørjeger til å overføre AI-en min.
Det er gjort alt.
Hold deg i live lenge nok,
så finnes det ingen steder du kan dra som ikke er hjemsøkt.
Jeg ser gutten i mannen.
Vi har alle gjenferd.
De klamrer seg til oss som skygger.
Men om du jager etter skyggene,
om du er dum nok til å oppsøke gjenferdene dine...
Overlev! Det er en ordre.
...kan du bli et selv.
Tarka.
Takk for at du valgte Psychosecs omslagsskiftepakke.
Det ultimate innen eleganse og privatliv.
Speil!
Målingene mine viser at du kan oppleve litt omslagssyke.
Støttepersonell er varslet. Medisinering er på vei.
Jeg anbefaler at du legger deg og slapper av.
Oksygennivået ditt er lavt.
Omslagsskiftet er fullført.
Axley!
Faen. Våkne!
Axley, hvor er hun?!
-Borte. -Si det!
Axley...
Faen.
Ser du dette?
"Det var midt på høysommeren,
og midnatt, og stjernene i sin bane
skinte blekt gjennom natten."
Ja, men det er ikke stjerner.
Englenes ild.
Vi må være i...
...Harlan's World?
Kjenner du andre planeter med himmelen full av Eldre-himmelbaner?
Hjemme igjen, hjemme igjen. Huzzah.
-Hvor lenge er det siden sist? Fem år? -Heller 30.
Av alle de gudsforlatte stedene vi har vært,
er vi tilbake der vi startet.
Du sverget på å aldri vende tilbake. Hva skjedde?
-Horace Axley tvang meg. -Og hvem er så Horace Axley?
Han er den der.
Du milde.
Vi kom jo nettopp.
-Jeg drepte ham ikke. -For en forfriskende forandring.
Bør vi bli værende?
Vi er i samme hus som en død met. Jeg får skylda.
Axley sa at dette omslaget har forbedrete personaliserte våpen.
Må bare være innen rekkevidde.
Du store.
Kom igjen.
REIS MED STIL
Se, en innbroderingsstasjon. Det er et tegn. Vi bør akte det.
-Jeg vil vite hvem som drepte Axley. -Vi aner ikke hva Mr. Axley vil huske
når han våkner, og som du så kløktig poengterte,
vil beskyldningene om drapet på ham lande på deg.
Blir vi tatt, vil du bli du arrestert, og jeg slettet.
-Å blir her er selvdestruktivt... -...er ikke et alternativ.
-Selvmord! -Jeg drar ikke.
Du forstår ikke. Axley var en met.
Han burde være trygg med ressursene sine, men han var livredd.
Han mente han trengte beskyttelse, og hadde rett.
Hvis han hadde rett om det...
...hadde han kanskje rett om Quell også.
Quell?
Han sa at hun er her. Han sverget på å bevise det hvis jeg holdt ham i live.
Jeg forstår.
Hvis det er slik det ligger an, trenger vi et sted å bo.
Jeg vet om et sted. Et gammelt AI-hotell som tilhørte en venn av meg.
Det har også vært en nedgang i terroraktivitet i selve Millsport by.
Forhandlingene med Joshua Kemp er underveis.
Sjekk lokalinformasjonen. Axley nevnte en krig.
Vi har visst havnet midt oppi den.
Sann frelse finnes i avkall.
Bli en Forsaker, og skap din egen verden. Ingen tap, ingen smerte.
Nei takk.
Søk på Konrad Harlan og sjekk hva den gamle jævelen driver med.
Viktig melding: avvent beskjed fra guvernør Harlan.
Det er ikke Konrad.
Ifølge Array abdiserte Konrad fra posisjonen sin
-samt alt annet. -Tuller du?
I hans fravær har datteren Danica overtatt kappen.
La meg gjette. Hun var eneste kandidat.
Det er korrekt.
Borgere av Harlan's World.
I 20 år har Quellist-opprørerne forpurret livene våre.
Gruver har blitt sabotert,
metallforsendelser angrepet, folk har måttet flykte.
Vi har kjempet tilbake mot terroristene hele veien.
Svekket dem og luket dem ut av byene våre.
Men vi har også lidd store tap.
Det er med denne delte byrden
at jeg nylig har inngått forhandlinger med Quellist-leder Joshua Kemp.
Revolusjonen har visst også fått et nytt ansikt.
Jeg har sett nok.
Etter lange forhandlinger har vi blitt enige om at konflikten må ta slutt.
En våpenhvile trer i kraft umiddelbart.
Fra og med i morgen gjenopptas gruvedriften for fullt.
Og tvil ikke et sekund: om våpenhvilen brytes, slår vi fort og hardt tilbake.
Men i kveld, som deres guvernør og som min fars datter,
er jeg stolt over å kunne si at Harlan's World igjen er trygg.
Takk. God kveld.
Gratulerer. Du har brakt fred til verden.
Faren min sa alltid at en våpenhvile bare er et pusterom mellom slagene.
Det er alt vi trenger. Protektoratet må sende obersten tilbake nå.
Ingen krig, ingen grunn til å bli.
Over halvparten av stablene er laget av legeringer fra gruvene våre.
Vi er kilden til evig liv, Stone.
Oberst Carrera har all grunn til å bli.
Det eneste som står mellom Protektoratet og oss, er dem.
Jeg tror du overvurderer dem.
De Eldre er utryddet.
Alle som bygger våpensatellitter vi ikke kan skyte ned,
fortjener å bli tatt på alvor.
Sa faren din det også?
Nei, Quellcrist Falconer.
Hold et øye med oberst Carrera.
La oss sørge for å ikke gi ham en annen grunn til å bli.
Vi må ha gått feil. Array har ingen informasjon om noe nedlagt hotell her.
Han som eier det, betaler mye for akkurat det.
En av dine mer ubehagelige bekjente?
-Kommer an på hva du mener om Yakuza. -Yakuza?
Sjefen sjøl har et dusin slike steder. Hemmelige, sikre hus.
Jeg har brukt det før, så han vil ikke...
Pokker heller, Poe.
Du hadde en funksjonssvikt.
Der er du, jo!
-Prøv å holde deg nær meg, ok? -Selvsagt!
-Hvor var det vi skulle igjen? -Jeg sa det jo nettopp. To ganger.
Er vi fremme snart?
Ja. Nå.
Er du sikker på at det er trygt?
-Du er arrestert for forræderi. -Godt å se deg òg, Jaeger.
Trygt nok.
Ha meg unnskyldt mens jeg justerer konfigurasjonen til nanosvermen.
Inntrengere! Jeg har ikke tillatt dette. Bygningen er forbudt område.
Hvem faen tror du at du er?
Er du lei av livet?
Svar meg.
Jeg er Tanasena Hideki. Dette er min eiendom.
Tanaseda ville aldri vist seg i et vanlig kampomslag.
"Når alle piler og kuler er brukt, faller vi med sorg.
Men før jeg slår fienden, kan ikke kroppen min råtne på slagmarken."
Hvor har du hørt det?
Jeg sa jo at jeg er Tanaseda Hideki.
Og fortsetter du å opptre like respektløst, hvem du enn er,
så skal jeg rive deg ut av omslaget ditt.
Du overbeviste meg nesten.
Men du gjorde én feil.
Jeg er Tanaseda Yukito.
Kjenner du ikke igjen ditt eget oldebarn?
Ojiichan?
Nå som du nevner det, så ser du kjent ut.
Det omslaget er verdt en hel haug, Yuki-san.
Skreddersydde saker.
Bevar omslaget.
Sir, jeg satte opp en nanosverm, så om du kan koble til senderen...
...så kan jeg kanskje forhandle i denne misforståelsen.
Eller kanskje ikke.
Ikke noe vanlig med det.
Du er død.
Men først får du forklare oldefaren min hvorfor du kjenner min families dødsdikt.
Jeg vet ikke om det er så lurt.
Så dette er mannen som våger å ta navnet mitt.
En tung byrde
ikke verdt å stjele, og enda vanskeligere å bære.
Navnet mitt har sin egen vekt.
Han utga seg for å være deg, sosofu. Jeg mistet to menn.
Hvordan kjenner du dødsdiktet vårt?
Du leste det opp for meg for nesten 300 år siden
i et tehus i New Hokkaido.
Dumme barn.
Aner du hvem du eskorterte forbi vaktene mine?
Vil du skjære ut stabelen min og gi ham den også?
Nei. Vi tok ham.
Han er ikke en trussel.
Vis ham.
Tilgi meg, oyabun.
-Jeg ba deg vise ham, og det gjorde du. -Jeg forstår ikke.
Han er en utsending.
Han lot deg slå ham fordi han ville ha publikum.
Han resiterte diktet, så du måtte føye deg.
Stemmer ikke det, Takeshi-san?
Jeg kom ikke for å true deg, men for å be om en tjeneste.
Jeg trenger et sted å bo, hvor jeg er usynlig.
Men oldebarnet mitt visste ikke det.
-Jeg skal gjøre det godt igjen. -Start med å forlate bygget.
Denne mannen gjorde en jobb for meg etter Strongholds fall,
da en av våre egne forrådte meg.
Han ble tatt til fange av Protektoratet. Torturert på alle tenkelige måter.
Men han ga dem aldri meg.
Han skal ikke plages igjen!
Yukito er ung, men dette var allikevel skuffende.
Familie er som regel det.
Jeg ser at din sans for underdrivelser ikke har endret seg.
Har noe annet?
Jeg leter fortsatt etter henne.
Horace Axley sa han kunne bevise at hun var her på Harlan's.
Jeg beskyttet ham, men jeg kom for sent.
Axley og jeg har kjent hverandre lenge, Takeshi-san.
Han ville løyet for djevelen selv om det gagnet ham.
Vel, noen rev ham i filler.
Han løy ikke denne gangen.
Jeg ga ikke ordren om å eliminere Axley.
Sist du var her,
mistenkte du at søsteren din hadde gjemt Quellcrist Falconers DHF.
Har det noen gang slått deg at Reileen kanskje løy?
At Axley lokket med Falconer for å få deg til å føye deg?
Hvert minutt, hver dag.
Men så lenge det finnes en mulighet for at det han sa, er sant,
så kan jeg ikke overse det.
Det er ikke kjærlighet.
Det er en besettelse.
Dette er første Songspire som er dyrket i fangenskap.
Mitt personlige eksperiment gjennom århundrene.
Du lyder som en vitenskapsmann.
Levninger etter en forlatt fortid.
Cellene i kroppene våre dør og erstattes kontinuerlig.
Etter som vi blir eldre, blir vi en kopi av en kopi av en kopi,
og vi forfaller for hver gang.
-Metene har funnet en vei utenom. -Har vi?
Vi overfører sinnene våre til nye omslag,
men hva om sjelen også forringes?
Endringen er ikke målbar, men vi forblir ikke de samme.
Jeg er ikke den jeg en gang var.
Ikke du heller.
Og ei heller hun, mistenker jeg.
Jeg kom ikke hit for å bli belært, oyabun.
Jeg bør komme meg av gårde.
Tiden er den største av alle krigere.
Det den ikke ødelegger,
forandrer den til det ugjenkjennelige.
Tiden ødelegger alt.
Vi støtter ryggen mot tomrommet.
Desperate klamrer vi oss fast til fortiden,
til gjenferdene våre,
til oss selv.
Beklager, sir, men jeg er redd tilholdsstedet vårt er som meg:
i dårlig teknisk stand.
Kanskje The Nevermore ville vært et mer passende tilnavn.
Er det whisky her?
Jeg tror de forrige leietakerne etterlot seg en flaske...
-Ah! Single Malt. -Da duger det.
Jeg vil bare ha en seng og ikke mer faenskap for i dag.
Kan jeg anta at du atter en gang seiret over motstanden?
Jeg er på en planet jeg hater,
jeg vet ikke hvem som drepte Axley, eller hvordan jeg finner dem,
og jeg er ikke nærmere Quell enn jeg var før.
Så...
Nei?
God natt, Poe.
God natt, sir.
Jeg klarer ikke mer.
Denne ville jakten mellom stjernene for å finne deg.
Dette er ikke ekte, er det?
Du er bare et påfunn i hodet mitt.
Det er alt som er igjen.
Du er borte.
Du har allerede svaret, Tak.
-Det ene stedet du ikke leter. -Hva betyr det?
Med stablene trodde vi at vi skilte sinnet fra kroppen,
men det er mer komplisert.
Jeg er ferdig med "komplisert". Du er enten død eller ikke.
Kroppene våre vet ting.
Huden vår, knoklene våre, kjødet vårt... bærer erfaringene våre med seg.
Hva husker kroppen du er i nå?
Prøv å føle det du følte.
Da kan du huske hva du så.
Statsavhengig minne.
Quell!
Jeg gjorde som du sa.
Jeg overlevde.
Jeg er ikke her for deg.
Tekst: Marie Wisur Lofthus