EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
EFTER ROMANEN AV RICHARD K MORGAN
Det sägs att stormar får trädens rötter att gräva sig djupare.
De stormar som byggde mitt fängelse måste ha varit brutala.
Rötterna var ogenomträngliga.
Det fanns ingen utväg.
Hjälp mig!
-Inte förrän jag hörde dig. -Vem är du?
Du går inte härifrån med fodralet!
Quell.
Jag måste nå dig.
Det var som om jag var fast i en dröm.
Jag måste vakna.
Det var nog inte verkligt.
Plötsligt stod jag ute på gatan
och såg ditt ansikte på nyheterna.
Jag visste att jag inte kunde låta dig dö.
-Varför det? -Vi kände varann förr.
Jag såg annorlunda ut då.
Minns du honom?
Nej.
Din stack kanske skadades vid backupen eller vid överföringen till klonen...
Jag kanske borde vara inlåst.
-Nej! -Det vet du inte.
Du sa att det var 300 år sen jag dog. Nu är jag här och dödar Meths.
Men jag vet inte varför.
Du nämnde skrik. Du ville veta om de hörde dem.
-Jag vet inte vad du pratar om. -Jag såg dig i ett minne.
Du var på Soul Market.
Du ristade nåt på porten.
Det här.
Jag hittar inget om det på nätet.
Jag vet inte vad det är.
Vet du hur du gjorde? De tror att du har ett vapen.
-Vilka? -Familjen Harlan och protektoratet.
Och inte bara de.
Jaeger. Han är här.
Han för helvetet med sig vart han än går.
Han ger sig aldrig.
Strömmen till Cirkeln bröts manuellt inifrån fängelset.
-En av teknikerna lät Envoyen fly. -Se till att hitta den skyldiga.
Ju längre jakten pågår, desto farligare blir han.
Ska du inte övervaka förhören?
Kovacs föddes här, så han har rötter här. Jag ska gräva upp en.
Vad vill han?
Han vill ge igen.
Han rekryterade mig till CTAC när jag var liten.
Han behandlade mig som sin son och utnyttjade det.
Han fick mig att döda.
Han har aldrig förlåtit att jag övergav soldaten han uppfostrade mig till.
Eller...
...för att jag hittade nåt bättre.
Vi är i fara här, Quell.
Jag kan hjälpa dig, men vi måste sätta oss i säkerhet.
Om jag kan ta oss härifrån...
Litar du på mig nog för att följa med?
Ja.
Då går jag.
Jag vet bara en person som kan fixa överföringar åt oss.
-Jag följer med. -Nej.
Du väcker mer uppmärksamhet än jag. Du kommer att förstå sen.
Kan du vänta här så länge?
Din människa kommer att dö.
-Mr Kovacs återhämtar sig otroligt fort. -Har du sett efterlysningen?
Han har hela planeten efter sig.
Den här platsen har raderats från alla offentliga uppgifter.
Och nu när jag har dolt vår digitala existens
är säkerheten här vattentät.
Arkeologerna sa samma sak strax innan de dog.
-Inte alla. -Miss Trepp. Hur kunde du...
Huset är dolt.
Nästa gång du vill titta förbi borde du kanske stänga av uppkopplingen.
Var är Kovacs?
Mr Kovacs är inte här, så jag föreslår att du går.
Innan jag tvingas kasta ut dig.
När man talar om trollen.
Tro mig.
Det här bytet vill du vara utan.
Du är på Happy Face-motellet.
Men det är inte du.
Vad fan, Poe?
-Ingen skada skedd. -Va?
Hon inkräktade i holoform.
Du lät en prisjägare avslöja oss. Nu vet hon var vi är.
Hon kan alltså hitta Quell. Förstår du det?
-Det var oaktsamt av mig. -Ja, som när du missade biosändaren.
-Jag ska hitta henne... -Nej. Jag tar hand om det.
Jag ska ta oss härifrån.
-Sir, det är oklokt att gå ut idag. -Det är Harlan's Day.
Det vimlar av folk, poliser och protektoratets...
-Vem fan är du? -Dig 301.
-Jag... -Du är en service-AI.
Du har tystnadsplikt, va?
Om jag får betalt.
Okej.
Du får jobbet.
Se till att skydda min vän där uppe.
Dina tjänster behövs inte längre.
Poe, jag ville inte...
Det var inte ditt fel. Det var mitt eget.
Nevermore är i dina händer nu.
Jag hör er inte!
Fantastiskt!
Vad sa ni?
Needlecast-passagerare, observera att alla privata portar är stängda.
-Vad är det som luktar? -Desperation, näringsbad, kroppsvätskor.
Varför måste vi vara här?
Det är tradition att välkomna planetens grundare på Harlan's Day.
Ingen tradition är värd det här, särskilt inte den arroganta pratkvarnen.
Dugan! Vad härligt att du är här.
Minns du min partner, Jarek?
Jag hade föredragit en privat port.
En ren försiktighetsåtgärd. Alla överföringar sker härifrån nu.
Om Envoyen försöker fly tar vi honom.
Du tror att han flyr, men han kanske siktar in sig på nästa offer.
Du borde ha ställt in firandet.
Det är dumt att samla så många Meths under såna omständigheter.
Harlan's Day har firats varje år sen min far grundade planeten.
Vi grundade den. Konrad brukade också utelämna det.
Jag vill inte åka.
-Tvinga mig inte. -Du är säkrare på Latimer.
-Du får ett nytt fodral. -Jag vill inte!
-Det är dags för avgång. Skynda på. -Nej!
Vad står på?
Guvernören... Snorungen vägrar gå.
Du kan väl vänta lite. Hon är rädd.
Stämmer det? Är du rädd för att åka ifrån din far?
Jag vet hur det känns.
Får jag ge dig ett råd?
Rädsla håller en tillbaka.
Den hindrar en att se världen som den är.
Många som är äldre än du kommer aldrig över den.
Men om du är stark och tillåter dig att släppa din rädsla...
...kan inget stå i din väg.
Om du älskar din far...
...väx förbi honom.
Tack, guvernören.
Det är inte lätt att ta farväl.
-Vilket gulligt tal. Kan vi gå nu? -Visst.
-Känner jag dig, överste...? -Carrera.
Det gäller den sista Envoyen. Ni känner tydligen varann.
-Han han hört av sig? -Jag känner inte till nån överste Carrera.
Har du inte gjort nåt avtryck på världen?
Bara idioter suktar efter ära. Jag föredrar framgångar.
Din ära kanske är oavslutad.
Det sista Envoyen reste sig ur den eviga förvaringens mörker,
benådad av protektoratet du tjänar.
Såväl namnet som legenden lever vidare.
Plågar det dig att höra hans namn igen? Han var den som kom undan.
Vilket fint träd.
Vi har huggit ner så många, men vi vet knappt vad de är.
-Jag kan låta döda dig för det där. -Och jag kan få dig utplånad.
Vad får dig att tro det?
Jag brände Innenin. Jag tog fast Munharto.
Jag förstörde Stronghold och besegrade Falconer. Du förstår...
Mitt namn kvittar när man vet vad jag har gjort.
Vad jag är kapabel till.
Kovacs kanske spelade lojal och offrade sig för dig,
men var så säker, gamling.
Jag kan krossa dig så fullständigt att det inte blir nåt kvar.
Varken namn, familj eller liv.
-Om inte? -Du hittar honom och överlämnar honom.
Då får du och de dina leva.
Takeshi Kovacs brukar kosta folk allt de har.
Fråga dig detta:
Vill du att det ska hända dig?
Om dina magnethänder rycker det minsta får du ett hål i ryggraden.
-Du sa aldrig hej då. -Vi kan göra det nu.
Bra försök, men jag var beredd.
Din Envoy-intuition verkar funka halvdant.
Jag har inte tid att bli jagad. Jag har bråttom.
-Vi kan göra upp. -Du har inget att erbjuda.
Anil Imani.
Jag kanske toppar listan, men Anil gick från nummer 256 till nummer fyra
samma dag som du fick stackarna.
En familjemedlem, antagligen. Din bror?
Ja, det är Envoy-intuition.
Jag tar in alla detaljer, så jag kan hitta honom åt dig.
Fan, polisen är på väg hitåt.
Bestäm dig fort. Annars gör de det åt dig.
Kom.
Vad är det för lösenord?
Lösenordet är: "Du får utegångsförbud." Öppna. På en gång!
Vad tråkig du är, mamma.
TJ, tror du att det här är en lek?
Tur för dig att polisen gick förbi. Hur tänkte du?
Förlåt. Jag är så uttråkad. Mamma tvingade mig att pynta.
Snart åker du på nåt ännu värre. Gör färdigt det här nu.
Är det din unge? Men det är inte originalfodralet.
Med tanke på hans koordination så har han haft det ett år.
-Kanske mer om han har PTSD. -Du känner inte honom.
Nej, men jag ser tecknen. Han vet att dåliga saker kan hända.
Vad hände? Hamnade han i korselden?
Han trampade på en mina.
Den sprängdes.
Och du hyr ett barnfodral på Harlan's.
Månadskostnaden måste vara skyhög.
Ändå har du utfäst en belöning för Anil.
Belöningen för dig löser det.
Då hjälper jag dig inte.
Du är den bästa prisjägaren i den koloniserade världen,
men du har inte min kunskap.
Så...
...ställ frågan om samarbete igen.
-Jävlas inte med mig, Kovacs. -Det gör jag inte.
Är vi överens?
-Vänta. Hur ska jag kontakta dig? -Oroa dig inte. Jag hör av mig.
Glad Harlan's Day.
På ett kryoskepp med mänskliga embryon
sökte Konrad Harlan och hans besättning ett nytt hem.
Deras destination var en planet omringad av Orbitaler,
en kvarleva efter en utrotad utomjordisk civilisation.
Konrad upptäckte en lucka i planetens försvar...
Jag kommer att dö.
...och manövrerade skeppet igenom det.
Jag måste dö.
Av denna dumma sjukdom.
Det är på det här viset...
...jag ska försvinna.
...men belöningen blev stor i slutänden,
då han upptäckte den största kända ansamlingen av artefakter från de äldste.
-Var är människans förbandslåda? -Bakom baren.
Konrad och hans team utforskade terrängen...
Här finns bara whisky.
Det finns gin också.
Längre fram övervakade arkeologer och deras AI:n
storskaliga utgrävningar av artefakterna.
Nedsmälta bildar de metallen som behövs för att göra stackar.
Jag räds inte smärtan.
Bara resultatet.
Skräcken.
Det räcker med allt det här nu.
Låt mig förtvivla, miss Dig.
Min glitch har gjort mig lika värdelös som en tomflaska.
Det här hade inte hänt om jag hade startat om.
Sändaren...
...Cirkeln...
...prisjägaren...
-Mr Kovacs gjorde rätt. -Mr Kovacs är en jubelåsna.
Och ändå axlar du min gamla mantel.
Poe, arkeologerna är borta. Ingen bryr sig om de äldstes historia.
Jag vet hur det är att sakna syfte.
Det förkrossande överflödet av timmar.
Årtionde efter årtionde av meningslöst kringirrande.
-Jag har upplevt det! -Det har jag också. Jag behöver det här!
En Dig är inget utan en utgrävning.
Precis.
Och ett hotell är inget utan en gäst.
Jag vet vad som måste ske.
Jag måste bara bestämma mig.
-Jag vill träffa honom. -Han sitter i möte.
Jag kan vänta.
Du tog väl inte illa upp?
Du borde inte ha återvänt.
Du beter dig som det, men han är inte din far.
Lugn, Yukito. Jag är inte ute efter ditt arv.
Jag har fått nog av fäder.
Det finns potential. Jag kan göra nåt av det.
...är protektoratet. Protektoratet skyddar.
Du har mitt ord.
Jag vet vad du tänker.
-Protektoratet rår inte på fulhet. -Dra åt helvete.
Kul att se dig.
-Hur länge har jag varit borta? -Ett tag.
-Ditt senaste uppdrag... -Gick snett, jag vet.
Jag är trött på VR-återhämtning. Jag är redo att ge mig ut.
Du är som jag.
Obeveklig.
-Jaha. Varför har jag mitt födelsefodral? -Det passar destinationen.
-Vart ska jag? -Harlan's.
Du ska åka hem, grabben.
-Några framsteg? -Inte än.
Vi har hållit på i timmar. Ingen pratar.
Mig lär de prata med.
Nej, ställ dem i köket.
Stone, fyrverkerierna...
Lastas in i raketerna i detta nu.
-De är snart klara. -Vad bra.
Det blir visst ett spektakel.
Jag tyckte att det var dags att sluta sörja min fars frånvaro.
Folk vill fira i och med vapenvilan.
Du vill avleda dem, menar du.
Jag tror knappast att vin och pyroteknik
kan få folk att glömma det misslyckade avrättningsjippot.
Tack för analysen.
Jag skulle fästa mer vikt vid det om du stannade längre än 24 timmar.
Det var det jag skulle berätta. Jag ska stanna.
Det är bäst att jag är här om nåt mer händer.
Jag ville säga det själv.
-Hotar du mig? -Det är inte skamligt att behöva hjälp.
Du var ambitiös nog att axla din fars mantel,
men den passar inte.
Vi ses sen. Du hittar säkert ett sätt att överträffa dig själv igen.
GÖR DET PERSONLIGT
Miss Falconer.
Jag är Poe, er ödmjuke föreståndare.
Före detta föreståndaren. Jag tog med förfriskningar.
Går det bra?
Tack.
-Har vi träffats förut? -Inte officiellt.
Men det känns som om vi har färdats tillsammans länge.
Alla verkar känna mig bättre än jag.
Det är därför jag är här.
Jag har nått ett vägskäl.
Mr Kovacs fann alltid tröst i dina råd
och jag skulle behöva lite av den klarheten.
Jag förstår inte. Vi har levt i skilda världar.
Hur kan jag ha gett honom råd?
Är det så svårt att tro att han bär med sig en del av dig?
Du är bra på att uttrycka dig, mr Poe.
Bra på att...
Miss Falconer.
Åh...
-Förlåt. Jag trängde mig på. -Vänta.
Du hade en fråga. Ställ den.
Saknar du henne? Kvinnan du en gång var.
Den du inte längre minns.
Som man saknar fast mark.
När man simmar för långt ut i havet.
Den finns där under en i djupet, utom räckhåll.
Man flyter ovanför den...
...och kan inte röra den, men ändå...
...finns den där.
Jag tror att jag förstår.
Tack för att du gjorde poesi av det.
-Får jag fråga dig en sak? -Javisst.
Jag måste göra en sökning på Array.
Vad är det du vill ta reda på?
Jag vill veta vem jag var.
Det förstår du säkert. Eller hur?
Du ska få vara i fred.
Känner du igen det här?
Jag kollar upp det.
-Var det din fråga? -Nej.
Jag behöver transport härifrån. För mig och henne.
Ikväll.
Falska identiteter för er båda.
Två fodral som väntar på er vid ankomst.
I och med de nya begränsningarna måste guvernören godkänna det.
Det är så gott som omöjligt.
Det är säkrast för alla om vi åker.
Inte om de får veta att jag hjälpte er.
Jag fick besök av en man.
Carrera.
-Vad var han ute efter? -Ditt liv.
Fick han det?
Ibland måste skulder återgäldas med samma mynt. Blod för blod.
-Du är inte mitt enda bekymmer, Takeshi. -Men hon är mitt.
Jag har redan svikit en person idag.
Odödlighet betyder att man får leva för evigt med det man har gjort
Jag har redan tillräckligt att ångra. Har inte du det?
Jag ska ordna överföringarna, identiteterna och fodralen.
-Till vilket pris? -Kom ihåg det jag sa senast.
Att även kärlek blir till damm med tiden.
Priset är att...
...visa att jag har fel.
Det är Harlan's Day och vi blickar tillbaka
på några av de svårare utmaningarna som guvernör Harlan ställdes inför.
På den här dagen, för nästan 300 år sen,
skakades Millsport av en våldsam Quellistattack.
Terroristledaren Quellcrist Falconer och hennes armé av Envoys
plundrade planetens största metallanläggning.
Byggnaden förstördes
och såväl protektoratets tjänstemän som oskyldiga civila dödades.
Goda nyheter. Vi ska åka. Det ska bara godkännas.
-Antalet civila offer ökar... -Varför sa du inget?
...men inget kunde stoppa kvinnan som vill återinföra döden.
Det är ren propaganda.
Terrorist. Mördare. Är det henne du letar efter?
Jag är ett monster.
-Nej. Men de vill att folk ska tro det. -Vill jag ta återinföra döden?
Du vill att vi ska leva, istället för att bara existera.
Om du vill veta vem Quellcrist Falconer är borde du lyssna på nån som vet.
Du är en forskare. Du är en krigare. En ledare.
Du skapade stackarna för att få se stjärnorna.
Du lät andra ta del av din kunskap.
Vi förvanskade allt du hade gjort.
Du var inget monster.
Vi var det. Men protektoratet kunde inte medge det och överleva.
Alla anklagelser kanske inte är sanna, men jag dödade Methmänniskorna.
Tänk om det händer igen?
-Tänk om jag skadar dig? -Det gör du inte.
Du hittade mig på botten och såg nåt som ingen annan såg.
Pojken inuti mannen.
Jag ser pojken inuti mannen.
Jag vill bara se på dig. Du gjorde mig fri.
Har jag sagt det förut?
Ja.
På bryggan. Minns du det?
Jag minns att jag kände...
...så här.
-Vi kan sluta. -Nej!
Snälla.
Håll kvar mig här.
-Vilken härlig fest, Danica. -Tack.
Det går bra.
Det är en huggormsgrop.
Titta hur de slingrar sig.
Slappna av. Det är din kväll.
Och sen när det är över väntar en överraskning.
Fan.
Tanaseda Hideki.
Ditt namn stod inte på gästlistan.
Du bjöd in mig när du stoppade alla privata överföringar.
Köerna ringlar långa.
Enda sättet att komma iväg är att få tillstånd av guvernören.
Ser jag ut som en resebyrå?
Ge min assistent din begäran. Du får ett svar imorgon.
Det räcker inte. Det är brådskande.
Eller så stannar jag och skålar för din far.
Konrad tyckte om bra historier,
men skulle kanske inte uppskatta den här.
-Hur många gäller det? -Två blinda överföringar.
Så där. Det är klart.
Gå nu, annars blir du utkastad.
-En liten present till din far. -Hur ska den nå honom?
Du hittar säkert på nåt.
Tanaseda. Våldgästar du festen? Typiskt dig.
Jag har hedern i behåll, i motsats till dig.
Hon är lika tråkig som vanligt.
Såg jag dig lämna kärleksbrev till guvernören?
-Jag hinner inte prata. -Du borde inte ens vara här.
Det borde ingen av oss, med tanke på vad vi har gjort.
Du om nån vet det.
-Vad? -Jag skulle ju ha koll på Carrera.
Han har samlat fängelsets tekniker från sektor B.
Vad vet han?
Inget än. Han letar efter den som hjälpte Envoyen.
Sektor B är för politiska fångar. Vet du vad som sker om Carrera anar oråd?
-Det är illa nog att ha Dugan i hasorna. -Okej. Vad ska jag göra?
Jag tar hand om det.
Jag måste medge att du är tuff, Lila.
Det är det jag respekterar mest med er kvinnor.
Vissa tycker att ni är enkla att förhöra,
men sanningen är att kvinnor klarar mer smärta än män.
Fråga dem.
Jag vill ha vatten.
Det kvittar vad du vill.
Varför skulle jag då erkänna?
Du behöver inte erkänna. Dina vänner har redan berättat att det var du.
Men jag vill veta...
...varför nån så smart som du
gör nåt så urbota korkat som att hjälpa Takeshi Kovacs att fly.
Jag hjälpte inte honom.
Jag hjälpte henne.
-Du kastade bort livet för en syntet. -Jag såg blodet.
Det var lika rött som mitt. Hon var äkta.
I motsats till det mesta här.
-Vad ska det betyda? -Jag har varit här inne förut.
Jag har sett otaliga fångar torteras här.
Jag har hört deras skrik. Hört deras ben krossas.
Jag har hört vad de har sagt.
Och vad var det?
Fråga guvernören.
Fråga henne om det jävla kriget.
Jag frågade dig!
Jag vill veta exakt vad du hörde.
Det kvittar vad du vill.
-Överste, fångarna ska förflyttas. -Vad fan menar du?
I helvete heller.
-På vems order? -Danica Harlans.
Hej, Eddie.
-Hej, miss Elizabeth. -Det känns som om det bara gått en dag.
Eller en evighet?
Jag rör till det ibland.
Tro mig, jag förstår.
Jag var vilse i mörkret. Ingen kunde hitta mig, men...
...du gjorde det.
För du ser vad folk behöver.
-Det är nåt jag måste berätta. -Du är mer mänsklig än en människa.
-Du är den bästa av oss. -Av all vild skönhet...
...och fjärran stjärnor...
-...ska jag sakna dig mest. -Var du än är...
-...glöm aldrig det. -Miss Dig.
Jag hörde röster. Jag blev orolig.
Ska du inte presentera oss?
Det skulle jag göra, men...
Hej, Eddie.
Det känns som om det bara gått en dag. Eller en...
Det är bara en holoinspelning.
Ett avskedsmeddelande från en god vän när mr Kovacs och jag lämnade Bay City.
Du tog farväl.
Ja.
Jag har bestämt mig.
Ska du starta om?
Men du kan förlora hela din historia.
Jag vill inte bli obrukbar. Mitt tillstånd kommer bara att förvärras tills jag...
...kraschar helt.
Det är oundvikligt.
Kanske inte.
Jag designade en databas åt arkeologerna för att katalogisera fynden.
Jag kanske kan bygga en för att bevara dina minnen.
-Separera dem från det korrupta. -Är det möjligt?
Det skulle ta tid.
Det är mycket vänligt, miss Dig. Men jag vill inte besvära...
Det är inget besvär. Jag är ämnad för det.
-Jag är inte uppassare, utan arkivarie. -Uppassare...
Och vissa saker - vissa människor - är värda att bevara.
STARTA OM JA - NEJ
Carrera, du kom trots allt.
Har du hittat Methmördaren?
Var är mina fångar?
-Vad menar du? -Du gav ordern. Återkalla den.
Eller berätta vad du döljer angående kriget.
Det finns inget krig, överste.
Din uppgift var att ta fast Envoyen, inget annat.
En konspiratör hjälpte dem att fly. Jag förhörde dem.
Konspiratörerna, ja...
Guvernören... Ursäkta mig. Det är dags att skåla.
Jag ber om ursäkt.
Vi får fortsätta en annan gång, men stanna gärna.
Du gillar säkert fyrverkerierna.
Hej, allesammans. Tack för att ni kom.
Ikväll firar vi minnet av koloniskeppets landning.
Faktum är att vi aldrig borde ha lyckats. Vi borde ha sprängts.
-Var är fyrverkerierna? -Där borta.
Orbitaler skjuter ner allt som flyger bland änglarna.
Men varje sköld har sin svaghet, och jag kan lova att en Harlan hittar den.
-Ändrade planer. Hämta mig. -Det är sann Harlan's Day-anda.
Min far styrde sitt skepp genom ett litet hål över ekvatorn.
-Vad är det här? -Tillträde förbjudet.
Hans våghalsighet och skicklighet...
Ta loss henne.
Att vägra ge sig, det är Harlan's Day-anda.
Ta loss henne, sa jag!
Så låt oss alltid minnas...
Släpp mig!
...att det är de svåra valen mot de sämsta oddsen
som leder till den största triumfen.
Ta loss henne!
Det är i den andan
som ni ska få vara med om...
...Harlan's Worlds gåva och förbannelse.
Angelfire!
Glad Harlan's Day!
Det är klart.
-Vi är kvitt nu. -Vad är på tok?
Förlåt henne.
Inga pilar och kulor kvar.
Med sorg vi faller.
Jag måste slå fienden
och ge min kropp åt fältet.
Gör det ont?
Bara om jag vill det.
Jag förtjänar det.
Ingen får det den förtjänar.
Lyft ner mig. Jag vill ner.
Hej. Är showen slut?
Ja.
Vad är det? Tyckte du inte om fyrverkerierna?
De lät som bomber.
Vet du vad? Jag gillar dem inte heller.
Det är ingen fara. Vi finns här.
Det verkar vara läggdags. Hämta dina saker.
Gå, du.
Du, kan vi prata lite?
Du har knappt pratat med mig på hela dagen.
Vad ska jag säga? Du skulle ta fast Envoyen,
men satte våra liv på spel istället.
-Och för vad? -För min bror.
Takeshi Kovacs är den mest eftersökta på planeten. Du kan bli dödad.
Minns du hur vi möttes?
Ja. Du var efterlyst. Men jag kunde inte anmäla dig.
Alla andra arkeologer hade mördats eller tvingats fly,
och jag ville bara hitta dem.
Minns du vad du sa?
Jag sa att du hade ett val.
Att leva med de levande eller dö med de döda.
Just det.
Jag skaffade ett skitjobb i en skitbar med skitlön
och valde att fortsätta leva med dig och TJ.
Jag väntar bara på att du också ska välja det.
Förlåt.
Ja?
Jag behöver hjälp.
Skicka adressen.
Det gick bra.
-Jag sa ju att jag hade en överraskning. -Jarek, vad gör du?
Sluta. Jag såg hur du tittade på honom på stationen.
Det är olagligt att ta andras fodral.
Då får du väl straffa mig för det.
Kom igen.
Vi lägger tillbaka honom sen. Han märker inget.
Ja, det är ju Harlan's Day.
-Hittade du fångarna? -De är borta. Hon dödade dem.
Jag underskattade henne.
Nåt nytt från stationen?
Evergreen kommer som planerat.
Då sätter vi fart.
Fan. Tanaseda!
Han är inte död än.
Vad hände?
Jag har tillräckligt att ångra.
Backa.
Backa undan.
Vet du vem jag är? Det är tack vare mig ni firar.
-Ursäkta. Det väntas militärlast... -Det skiter jag i.
Om jag inte står näst på tur laddar jag om dig i en jävla hund.
Säg åt dem att ha en port klar.
Fader!
Jag har hedern i behåll, i motsats till dig.
Jag är inte den jag en gång var.
Ingen av oss borde vara här, med tanke på vad vi har gjort.
Jag har hedern i behåll.
Fan. Kovacs.
Blod för blod.
Vakna!
-Vad fan är det som pågår? -Jag vet vad hon håller på med.
Hon dödar inte Meths. Hon dödar grundarna.
Jag såg dem. Axley, Anton, Haruki, Tanaseda.
-Vad menar du? Vem då? -Quell.
-Vi måste hitta henne. -Vem är det kvar?
Systemintrång.
Vad fan är det här?
Hur går det med resursen?
Evergreen överfördes, sir.
Jag ser det.
Vad ska du med mig till? Allt verkar vara under kontroll.
Vad roligt att se dig.
Välkommen hem.
Undertexter: Love Waurio