СЕРІАЛ NETFLIX
Уся ця історія,
яку ви будете дивитися, як нікчеми,
сидячи на своїх товстих дупах, вона про мене.
МОЖЕ, У НЕЇ БУЛО СТІЛЬКИ ГРОШЕЙ, ЩО ВОНА ВТРАТИЛА ЇМ ЛІК
ВІВ'ЄН КЕНТ
Фу! Не про неї.
ВИЙШЛА МОЯ ІСТОРІЯ ПРО «НІМЕЦЬКУ СПАДКОЄМИЦЮ», ЩО ОБІБРАЛА МАНГЕТТЕН!
Про мене.
Ви знаєте мене.
Усі мене знають.
Я - ікона.
Легенда.
ЛІТНЯ КОРОЛЕВА АФЕРИ
Фейкова спадкоємиця нібито проклала шлях через тисячі доларів
до гурманських страв, розкішних готельних номерів і приватних літаків.
З джерел відомо, що вона розвела еліту Мангеттена,
залишивши в калюжі вершки суспільства
зі світу мистецтва, нерухомості, моди і Волл-стріт.
Та частина - брехня. Я не зробила нічого поганого.
Це маячня.
Анна Делві - шедевр, сучки, і вони всі можуть просто від'ї…
Я досягаю свого успіху.
Я заробляю все сама.
Будьте уважними.
Може, навчитеся бути розумними, як я.
Сумніваюся, але можете помріяти.
ЦЯ ІСТОРІЯ - ЧИСТА ПРАВДА.
ЗА ВИНЯТКОМ ЧАСТИН, ЯКІ ПОВНІСТЮ ВИГАДАНІ.
28 ТРАВНЯ 2018
20 ЛИСТОПАДА 2017
Прокуратура округу Мангеттен
рада оголосити обвинувальний акт Анни Сорокіної.
Пані Сорокіна також відома як Анна Делві.
Пані Сорокіній висунуто
обвинувачення Верховним судом у штаті Нью-Йорк
у двох спробах умисного викрадення в особливо великих розмірах,
трьох спробах викрадення другого ступеня,
одному випадку викрадення третього ступеня і крадіжці послуг.
Анна Сорокіна вчинила справжні білокомірцеві злочини,
вдаючи світську даму
і намагаючись вкрасти мільйони доларів.
Ведеться розслідування її подальшої кримінальної діяльності.
Якщо вважаєте, що могли стати жертвою обвинувачуваної,
дзвоніть на гарячу лінію протидії шахрайству.
Дякую.
АРЕШТ «ЛЖЕСВІТСЬКОЇ ДАМИ»
Ти читаєш?
Вона знову в Нью-Йорку.
Не можу повірити. Як, гадаєш, її впіймали?
Карма, люба.
Усесвіт виправляє несправедливість.
Треба випити за Анну. Ти бачив статтю?
Я її не знаю.
Ми не знаємо.
Любий, це було в газетах.
Це може обернутися серйозною проблемою.
Я не хочу приниження.
Це лиш одна стаття, один репортер. «Пост», хто б подумав.
Ніхто більше цього не підхопить.
Навіщо їм це?
Хто взагалі б зацікавився якоюсь Анною Делві?
Норо. Вітаю, дорогенька.
-Бачиш щось? -На дошці поки жодних завдань.
Я скажу це.
Якщо дадуть Меланію, я стрибну з даху.
Я не писатиму більше про Меланію.
Сумую за статтями про Обам.
Можливо, у мене є історія.
Подумала: «До біса, піду й запропоную».
-Так, іди туди. Іди. -Зроби це.
-Спробуй. -Чом би й ні?
Гаразд.
-Ну ж бо. -Гаразд, до біса. Я йду.
-Тобі вдасться. -Так.
Ні. Не можу на це дивитися.
Так. Так, звучить непогано.
Вів'єн. У нас зустріч.
Знаю, і перш ніж ви все обговорите,
хотіла запропонувати наступну статтю.
На що я дивлюся?
Її звати Анна Делві, або Анна Сорокіна, невідомо.
Вона або багата німкеня-спадкоємиця,
або без гроша і, можливо, росіянка.
-Вів'єн, я… -У цьому й річ, невідомо.
Ким би не була, прокуратура екстрадувала її з Лос-Анджелеса,
і сьогодні буде суд.
Я зараз іду в суд, тож уже запізнююся.
-Я займуся цим. -Лендоне…
-Вів'єн! -Вона працює над #MeToo Волл-стріту.
І чи варто над нею працювати?
-Та стаття… -Чого скаржишся цього разу?
Я дав тобі щось захопливе і провокативне.
Так, дякую.
Лендоне, натомість я прошу це.
-Пол вибирає тобі сюжети. -Гаразд, але це - легенда.
Тупа тусовщиця. Не думаю.
Просто дайте мені шанс на інтерв'ю.
Вів'єн…
Обвинувальний акт читається, наче роман.
Обвинувачення, сфера діяльності, учасники - неймовірні.
Ми говоримо про великі банки, фінансових радників, гедж-фонди,
юрфірми, забудовників, меценатів, галереї,
торговців мистецтвом, Тиждень моди,
половину нью-йоркського вищого світу, і їй - 26.
Я у 26 шнурівок не могла зав'язати. Ви знаєте, це хороший сюжет.
Дозвольте це зробити.
Пол вибирає тобі сюжети.
Волл-стріт, #MeToo.
Гаразд.
Три тижні на матеріал.
Без проблем.
Хочемо вернути її під варту.
Без застави? Та ну!
Ваша честь, ми знаємо, що вона в суді лише тому,
бо ви дозволили нам вистежити і схопити її.
Доречне повернення під арешт.
-Ваша честь, вона… -Втече.
Прокуратура проситиме
про значний термін ув'язнення.
Арешт у цьому випадку точно потрібен.
Моя клієнтка має намір повернутися в суд.
Ваша честь, вона молода, вразлива, соціально безпечна порушниця.
Встановіть прийнятну заставу, я здам її паспорт,
і вона зможе допомогти мені зі своїм захистом,
а це величезний обсяг роботи, враховуючи фінансові звинувачення.
Пані Сорокіна, пан Сподек попросив розглянути заставу.
Розглядаю. Розглянула.
У мене нема жодної певності,
що ви повернетеся в суд відповідати за свої дії.
Зовсім, абсолютно.
До суду я вертаю вас під варту на острів Райкерс.
Під варту, рішення прийнято.
-Ви мужньо боролися. -Дякую.
Не можу собі уявити, як жінка її віку має відбути термін у «Райкерс».
Буває.
Я не помітила її сім'ї в залі суду.
Я не коментуватиму.
-А я й не просила. -Але хотіли.
Просто цікаво, чи ви знаєте, як вона у все це вляпалася.
Без коментарів.
Досить серйозні звинувачення,
і вони стосуються двох найбільших банків світу, а ще Fortress.
Fortress - приватний акціонерський капітал.
Не пісочниця, у якій би гралися більшість 26-річних,
більшість би й не знала про нього, та вона знала.
Звідки вона знала Fortress?
Без коментарів.
Я просто… я б хотіла мати можливість поговорити з Анною.
Цього не буде.
У «Пост» є дві статті, де її назвали «лжесвітською дамою».
Ніхто не читає «Пост».
Присяжні читають, і «Пост» насміхається з неї.
Тупа тусовщиця? Не може такого бути.
Та дівчина не тупа. Не знаю яка, але не тупа.
-Слухайте… -Вона заслуговує на історію.
Одне інтерв'ю. Я лише прошу поговорити з нею.
Дайте їй вирішити.
Хто ви?
Вів'єн Кент. Вів'єн.
Вів'єн Кент, Вів'єн.
Я продовжу йти в тому напрямку, а ви ні.
Вибач.
Я сидів у приймальній, повній вагітних, сам.
Мені дуже, дуже, дуже шкода.
Я провів вечір, виглядаючи
для всіх у приймальній лікаря Гарріс, як збоченець із фетишизмом вагітності.
Виделки.
Ще раз вибач.
-Мене затримали. -Недостатньо.
Це хороший сюжет. Анна справді…
Не знаю. Дивовижна.
Анна у в'язниці. Знаєш, що дивовижно?
Робити собі кар'єру, працювати з тим, що є,
з'являтися на УЗД.
Це було варте того, щоб пропустити прийом щодо геніталій.
Гаразд.
Давай.
Fortress.
Ніхто не потрапляє в Fortress без ключів, і єдині ключі - гроші чи влада.
Якщо Анна потрапила туди, то виявила неймовірні фінансові таланти.
Навіть як не потрапила,
то виявила неймовірні фінансові таланти.
Плюс, була у вищому світі Нью-Йорка.
Це типу закритий світ.
Або їй там справді було місце, або пройшла хитрістю.
Так чи інак - це справжній сюжет.
Ти б бачив обличчя Пола. «Волл-стріт, #MeToo».
Знаєш, ти не мусиш терпіти Пола.
О боже, прошу, не починай.
Я лише кажу,
може, ти перебільшуєш серйозність події.
Ні.
Гаразд? Припини.
Намагаюся помогти.
Шановна Анно, я журналістка в Manhattan Magazine.
Я трохи читала про вас.
Газети були несправедливими.
Є кілька таких переконливих деталей,
що я певна, це ще не вся історія.
Я знаю, що за цим усім - блискуча й цікава…
«Блискуча й цікава»?
Занадто?
Лестощі відкриють усі двері.
… за цим усім блискуча й цікава жінка.
Якщо ви згодні, я би поговорила про потенційну статтю.
Надіюся, у вас усе гаразд, наскільки це можливо?
і що ми можемо скоро зустрітися. Мій телефон унизу.
Усього найкращого, Вів'єн Кент.
Що…
Алло?
Так. Так, я прийму дзвінок з острова Райкерс.
Алло, це Вів'єн Кент.
Вів'єн. Це Анна Делві.
РАЙКЕРС
ОСТРІВ РАЙКЕРС
ВИПРАВНИЙ ВІДДІЛ
Великий палець на сканер.
Чекайте на автобус «Роузі».
-Ще один автобус? -Тут їх багато.
Пропуск.
Не підкажете, скільки це буде?
Скільки треба.
Я питаю, дитина може зголодніти.
Скільки треба.
Гарний день.
Сподеку, я живу своїм життям.
Чого ти тут? Є телефони.
Бо ти маєш побачити це лице.
Глянь на нього. Хто може сказати ні?
Дійсно хочеш, аби я відповідала при твоїй малій?
Кетрін, ти не хочеш вести цю справу.
Хочу. Вона - злочинниця.
Вона крала у найбільших банків і готелів міста.
Нібито. Усі ж ненавидять банки і думають, що готелі задирають ціни.
-Це просто хрі… -Няшність.
Дехто повторює всі слова, тож «хріняшність».
Хріняшність, добре.
Тодде, годі тобі.
Ці банки, ці готелі, вона їх осоромила.
Не можу зняти звинувачення, бо голову відірвуть.
А ще, я не хочу.
Вона втілює все, що зараз не так з Америкою,
і вона навіть не американка.
Ніхто її не визнає винною.
Вона - Робін Гуд, народна героїня.
Вона трохи…
наче аферистка.
Вона - мила, гарна дівчина.
Тепер це сексизм. Анна - втілення злочинниці.
Як би не було, я думаю, ти не маєш рації.
Але гаразд, я спробував. Татко спробував, так?
Татко спробував.
Побачимося в суді.
Тодде, ти думав допомогти їй знайти іншого адвоката?
Ні, Кетрін, не думав.
Не хочу тебе образити, чесно. Ти мене знаєш.
Просто я знаю, який твій коник і поважаю його, та це не він.
Я хвилююся.
Іди на хутір, Кетрін.
Там понад 11 000 сторінок досудових доказів.
У мене в цій команді сім юристів.
Це глибока вода. Я кидаю тобі рятівне коло.
Що?
Я дістану угоду про визнання вини, ти передаси,
ми все це швидко закриємо.
Уникнемо хутірного суду.
У мене квиток на літак на 10 ранку до Канзасу.
Чи могла б я замінити його на пізніший…
Сорокіна.
Я, це я.
Ось тут.
Вів'єн, дуже дякую, що прийшла.
Добридень, Анно.
Рада познайомитися. Як ви? Усе гаразд?
Я в нормі. Просто рада, що ти прийшла.
Знаю, ти сказала, що прийдеш,
але мені сказали, візити ЗМІ довго планувати, тож…
Та в тебе це геть не зайняло часу.
Я прийшла не з візитом ЗМІ.
Це купа бюрократії.
То це звичайний візит?
Так. Це значно швидше.
Розумієте, для візиту ЗМІ журналісту потрібні всякі дозволи,
та насправді будь-хто може навідати ув'язненого.
Тож ось я тут, щойно з автобуса.
Гаразд.
Тож я знаю ти хочеш інтерв'ю, і я просто… я не…
Я не знаю, просто не хочу…
Ви не мусите ні на що погоджуватися.
Ми просто поговоримо,
я не зможу цитувати вас чи натякати, що ми говорили.
Ми лише познайомимося, а ви зможете вирішити. Гаразд?
Гаразд.
Та жінка, прокурорка?
-Заступниця, Кетрін Макко? -Так, Макко.
Макко змальовує мене як
тупу, обмежену, поверхневу особу, що лише хоче грошей.
Я хочу, аби ти знала, це геть не про мене.
Я не якась тусовщиця.
Я намагаюся бізнес розбудувати.
Гаразд.
Навіть оця штука з іменем.
Вона сказала про вигадане ім'я.
Це божевілля.
Делві - не псевдонім. Це дівоче ім'я моєї мами.
Звісно.
Анно, якби ви могли дати мені якісь імена,
людей, із ким я можу поговорити, друзів, партнерів,
будь-кого, хто міг би підтвердити вашу версію,
це б допомогло з інтерв'ю.
Ти казала, це не піде в друк без моєї згоди?
Так.
Просто, я думала, якби був спосіб
допомогти довести, що у вас є фонди, про які ви…
Гроші для мене не проблема.
Якщо прокурор сумнівається в мені, якщо вони думають, я не маю грошей,
«вона не може ні за що заплатити», чому не дати заставу й побачити?
Якщо це шахрайство, то був би такий легкий тест. «Чи може вона внести заставу»?
Спробуйте й побачите. Натомість я тут.
Я прокидаюся вранці
і щоразу думаю, що це був жахливий сон.
А тоді якийсь шум чи запах,
або помічаю ґрати
краєчком ока, і…
Я розумію, що це відбувається насправді.
Анно, тут усе гаразд?
Тобто ви в безпеці?
Це місце просто… дуже відрізняється від реального життя,
і я не про певний рівень життя.
Я не розпещена.
Тут є дівчата-злочинниці,
небезпечні люди.
Вів'єн, я не зробила нічого поганого.
Я не робила те, про що прокурорка казала.
Усе це - якесь непорозуміння.
Мені тут не місце.
Я не знаю, чи можу впоратися.
Усе буде добре.
Зараз так може не здаватися, але все буде добре.
-Усе буде добре. -Без доторків.
-Вів'єн? -Так?
Ти…
Ти вагітна чи просто дуже товста?
Вагітна.
Гаразд.
-Що там, дитино? -Нічого.
-Де ти була вчора? -У лікаря.
Наступне питання - весь день?
Ні, я ще брала інтерв'ю для того сюжету з Волл-стріт.
Багато історій #MeToo, треба було всім зайнятися.
Щоб я здохла.
Ти поїхала в «Райкерс».
Анна відповіла на твій лист, і ти поїхала.
Так. Ти пустилася берега. Гарна дівчинка.
-Борися з експлуататорами, жінко. -Тихіше.
Я вражений.
Пол зітре тебе на порохи, коли впіймає, та все ж.
Він її не впіймає.
Годі дрючити свого Пулітцера, ходи сюди й допоможи.
Що тобі треба?
Це судові записи по Анні.
Вони нічого мені не говорять.
У мене немає ані зачіпок, ані уявлення про те, з ким вона спілкувалася,
про її друзів. Я маю знайти когось, хто розповість про Анну.
Потрібні джерела, імена. Тут самі невідомі.
Фатімо, що вони роблять?
Ну, вони автори. Вони пишуть.
Єдина людина, що знає всі імена невідомих - прокурорка.
Наскільки вона балакуча?
Ні.
Я вас не прошу про суд говорити,
давати список свідків чи щось офіційне.
Я лише шукаю якісь обриси справи.
Обриси справи? Не вийде.
Ніхто не говоритиме, не багатії. Ти їх викурити маєш.
В обвинувальному акті вказаний банк.
Ти дзвонила розпорядникам майна, подивитися, чи вони розколяться?
Вони зазвичай люблять побалакати.
Анна Делві, чи, може, Анна Сорокіна?
Вона ваша клієнтка.
Дякую, так, з радістю почекаю.
Я щойно говорила з вами
і, мабуть, щось сталося в режимі очікування, бо…
Я… Звісно, я почекаю.
Знову Вів'єн Кент.
Ні, не переводьте на очікування. Не переводьте…
Ні, я не хочу очікування.
Годі вже очікування. Я…
Анна не видає інформацію?
Анна ще й не погодилася на інтерв'ю.
-Привіт. -Ти запізнився.
-Діти? -Твоя мати забрала.
Ула виклала твої речі. Чорна краватка.
-Що ми робимо? -Прем'єра в Ailee.
Точно.
Макко запропонувала угоду.
По Сорокіній? Це чудово.
Хороша угода. Мабуть, найкраща, на яку вона може сподіватись.
Вона погодиться?
-Я ще їй не сказав. -Коли вона запропонувала?
-У суботу. -Суботу?
Любий, це твій обов'язок, як представника суду.
Некомпетентно приховувати…
Я знаю закон. Звісно ж, я їй це запропоную.
Забудь, я просто…
Я просто втомився.
Що ти робиш? Я думав, уже пізно.
Так і є. Та, вочевидь, треба розібратися з якимсь лайном.
Починай говорити.
-Ти працюєш у великій фірмі. -Фірмі мого батька.
А я працюю у WeWork.
Остання клієнтка заявила, що вона - позашлюбна дочка президента.
-Посміховисько. -Агов, вона трохи схожа на нього.
Меґс, ця справа. Це складна справа.
Фінансові документи і міжнародні банківські операції,
а в офісі лише я й Алексі.
Знаєш, скільки там досудових доказів?
Ми не впораємося з таким обсягом.
Яка б не була та угода, їй, мабуть, варто погодитися. Варто.
Кетрін порядна.
Знаючи її, угода буде хороша.
Варта згоди.
Тож… чому ти не хочеш, аби вона погодилася?
Іноді я одягаю цей смокінг,
іду з тобою на ці заходи,
і хоча я з Маргарет Вандерберн-Портер,
з Портерів Нью-Йорка,
і хоча смокінг коштує більше, ніж люди за місяць заробляють…
Не будь грубим.
…навіть тоді я почуваюся як паркувальник.
Ніби я знову на Лонг-Айленді і я…
паркую машини, щоб помогти мамі платити оренду.
Наче наші друзі мають кидати мені ключі й давати чайові.
Любий.
Анні не треба паркувати машину.
Агов.
-Довго ж тебе не було. -Вибач.
Де ти була?
Ганялася за зачіпкою з Волл-стріт.
Дістала щось хороше?
Так, чудове. Супер #MeToo.
Вів'єн, ось ти де.
Лендона набрали з прокуратури щодо якоїсь справи лжесвітської дами.
Його не було, але, гадаю, прокурорка хотіла…
Я записала.
«Після візиту Вів'єн Кент
я хочу офіційно зазначити, що прокуратура
відмовляється коментувати справу за участі аферистки Анни Сорокіної,
також відомої як Анна Делві».
-Щось розумієш? -Так, це…
Знаєш що? Я подбаю про це. Дякую, Фатімо.
Чорт.
-Вона навмисно проігнорувала мене. -Я не хотіла…
Ти надурила мене. Мала працювати над #MeToo і Волл-стріт.
Можна про це поговорити?
Вона не може просто вибирати собі сюжети і вихвалятися, наче краще знає.
Я не вихваляюся. Як ви можете мотивувати написання тієї статті?
Так, скажи, Вів'єн. Що ти взагалі можеш мати проти
жінок з Волл-стріт, що говорять про #MeToo?
Нічого, але жінки з Волл-стріт не говорять про #MeToo.
Вони до смерті бояться за свої посади,
ходять до психологів, намагаються впоратися зі збоченцями,
а ви хочете жбурнути в них гранатою журналістки,
примусити розповідати ці історії публічно,
доки їхня психіка не травмується, а кар'єри не буде знищено.
Я не проти жінок. Я проти того, щоб використовувати їх як клікбейт.
Ось про що я.
Думає, що вища за правила.
Можна нам поговорити?
Поле?
Одну хвилину.
Чому все так важко?
Він розслідував Гарві і сказав, що нічого не було.
Хто розслідує Гарві й нічого не знаходить?
Джоді, Меґан і Ронан нарили аж на клятий Пулітцер.
А тепер, коли всі вже писали про #MeToo, кожен щотижневик, щомісячник,
чорт, Опра повернулася з пенсії…
Що він хоче тепер? Тепер? Коли це не має значення.
Коли зручно пристати до переможця.
-Це нечесно. -Я цього не робитиму.
Я хочу справжню гостру історію.
Це не тобі вирішувати.
Я їздила в «Райкерс», Лендоне.
Брала в Анни інтерв'ю.
Вона дала тобі інтерв'ю?
-До суду? -Кажу вам, там щось є.
Пол дає теми.
Пол ніколи не дає мені нічого пристойного.
-Пол пересунув мій стіл до «Журбіру». -«Журбіру»?
Куди старих авторів засилаєте.
У нас немає такого місця.
Задній лівий куток офісу, де нема сонячного світла.
Повний старих диваків, як на мене, чудових авторів.
Це «Журбір».
Усі це знають. Пол точно,
він відіслав мене туди і чекає, поки я помру.
Я наче захищена від хороших сюжетів. Лендоне…
Пол, мабуть, просто обережний.
Враховуючи ту історію.
-Нема ніякої історії. -Історія є.
-Немає історії. -Стаття.
-Це дурниця. Ви це знаєте. -Це дещо.
-Це дурниця. -Це дещо.
Це був Пол.
Ми залишимося кожен при своїй думці.
Дайте місяць. Один місяць на цю статтю про Анну.
Дайте мені зробити це, перш ніж хтось нас випередить.
-Вів'єн… -Ви винні мені статтю.
Це моя стаття.
Два тижні, але зроби її добре.
Ексклюзивне інтерв'ю з цією жінкою й підкріплене джерелами.
Два тижні. Покажи мені щось.
Або Пол тобі дасть інший сюжет.
Ти здався.
Через кілька місяців вона буде в декреті.
Як щодо цього?
Ти кажеш Полові йти нахрін,
береш декрет на рік, народжуєш дитя, а тоді повертаєшся й шукаєш роботу.
Мені не подобається твоє обличчя.
Люди забувають.
Люди забувають, але люди ґуґлять.
І ґуґл… Що? Що я завжди кажу про ґуґл?
-Ґуґл не забуває. -Ґуґл не забуває.
Ти знаєш це. Жодне агентство мене не найме, Джеку.
Я візьму інтерв'ю. Гаразд?
-Гаразд. -Гаразд.
Як щодо готелю?
Я думала про це. The Beekman, W…
Декілька вказані як ті, що висунули обвинувачення про несплату,
та вона заселялася і виселялася з усіх.
Кілька днів максимум.
Ніхто не знав її достатньо, аби запам'ятати, чи були гості.
Я про той один, що не висунув звинувачення.
Готель «12 Джордж».
Згідно з цим, Анна там жила місяцями.
12 ДЖОРДЖ
Так.
Я могла би вскочити в халепу через це.
Так, більший за мою квартиру.
1700 за ніч. І це навіть не люкс.
1700 за ніч.
Рахунок Анни був, певно, величезний.
І вона оплатила його?
Заплатила, до копійки. І давала чайові сотнями.
Я читала, нібито вона аферистка.
Але Анна Делві тут легенда.
Ми бачили ті гроші.
Ви знали її?
Я не заводжу стосунків з клієнтами.
Ви пам'ятаєте її друзів чи відвідувачів?
Я не заводжу стосунків з клієнтами. Це заборонено.
Я мушу повертатися. То ви хочете селфі чи що?
Анна робила їх тут повсюди.
Привіт, я дзвоню, бо пишу статтю про Анну Делві.
Я знаю, що ви з Анною не раз зустрічалися.
Через її інстаграм.
Через інстаграм.
АННА ДЕЛВІ
Ні, це точно ви.
Я впевнена.
Добридень, я Вів'єн.
Я впевнена. В інстаграмі понад 30 фото, де ви разом.
Інстаграм.
Я б не хотіла пов'язувати вас з Анною в статті, не почувши вашу версію.
Я зроблю це, але не хочу.
Чудово. Побачимося там.
Її сім'я - сім'я Делві.
Відомі антикваріатом. Німці.
Є трастовий фонд. Це все, що я знаю.
Вона росіянка, її батько - товстосум.
Щось там з сонячною енергією. Дуже багатий, вона казала.
Ось така справа.
Її сім'я мала картину в стилі імпресіонізму,
яку вони мали продати десь за 42 мільйони, коли Анні буде 25,
і вони з братом мали розділити прибуток.
Вона була справжня. Я бачила її.
Думаю, що бачила.
Скажу от що. Сучка знала, як одягатися.
Шикарний паризький кутюр.
Rick Owens, Zara з магазину.
Я не розуміла, як так, з її грошима.
Вона мала більше одягу за всіх…
На ній була одна й та ж чорна сукня, знову і знову.
Виглядала як маленька барбі. Мило.
Було в ній щось, знаєте?
Анна?
Ми кілька разів цілувалися
і можу сказати, я була в неї не першою дівчиною.
Вона сексуальна.
Вона мені все розповіла,
і, кажу вам, Анні Делві не потрібен був секс.
Вона його не любила.
Щодо нормальних тілесних потреб, Анна була геть не по тому.
Вона прийшла в наш офіс на зустріч.
Пішла в туалет, а там не було туалетного паперу,
і сходила по-великому.
Вона спустилася і провела зустріч…
запах був неймовірний.
Запах був такий жахливий,
що я сказав: «З цією людиною щось не так».
Анна мене до смерті лякала. У мене все ще кошмари.
Боже, увесь цей час вона була фальшивкою.
Ні, слухайте. Її лице було типовим, селянським,
а отже, зрозуміло, вона була реально багатою.
З таким лицем не можна досягти успіху, будучи бідним,
не в нашому світі.
Це нездорово, та хотів би я її знати краще.
Скільки дитячої ти пофарбував?
Лише одну стіну. А що?
Селфі з інстаграму.
Це Анна, і це Анна.
І це Анна, і це Анна.
Анна.
Усі зняті за останні п'ять років.
-От лайно. -Хто вона?
Скільки в ній Анн?
Хто в біса Анна Делві?
Добре.
-Перепустка. Не загубіть. -Не загублю. Знаю. Автобус «Роузі»?
Сорокіна.
Ти тут знову зі звичайним візитом?
Перепрошую?
Звичайний візит, візит ЗМІ.
Ти тут зі звичайним візитом.
Так. Як я вже казала,
для візиту ЗМІ потрібні процедури.
Тож звичайний візит найшвидший, найлегший…
Для візиту ЗМІ в нас була б приватна кімната.
Думаю, тут непогано, сьогодні тут небагато людей.
У будь-якому разі, у мене кілька питань.
Можна?
Я пробувала провести інші інтерв'ю, аби допомогти підтвердити ваші слова.
Ти мені не віриш?
Справа не в цьому. Просто для такої статті
журналістові треба інші джерела.
Аби надати достовірності.
Тож уже є прогрес.
Поговорила з вашими друзями й партнерами.
Знаєте, деякими дуже цікавими й досвідченими людьми.
Вони всі багато розповіли про вас,
але, схоже, у дечому була плутанина.
Ти їхала автобусом?
Що?
Автобус.
Ти їхала в «Райкерс» тим білим автобусом?
Так.
З візитом ЗМІ тобі не треба їхати автобусом.
Вони тебе привозять, VIP.
Гаразд.
Анно, я хочу дещо прояснити.
Усі, з ким я говорила, кожна людина описує вас по-іншому.
Наче всі вони говорили про багатьох різних людей,
а не одну.
Що ви про це думаєте?
З ким саме ти говорила, і що вони казали?
Без записів не можу точно сказати.
При візиті ЗМІ дозволяють приносити папір і блокноти.
Я матиму на увазі.
Вони говорили про те, як ви одягалися.
Зовсім різні описи.
Ви не здогадуєтеся, чому так?
Або особисте життя?
А ще важлива річ.
Усі розповіли різні історії про те, звідки у вашої сім'ї гроші.
Якби з'ясувати…
При візиті ЗМІ навіть дозволяють приносити диктофон
і візит не обмежують до 40 хвилин, бо це VIP.
Ти їхала автобусом. Ти не знаєш, як працює VIP?
Я знаю, але VIP - це і правила.
Для візиту ЗМІ я б мала подати офіційний письмовий запит,
а тоді чекати на схвалення, і це може зайняти тижні.
Іноді VIP не означає краще.
Анно, чи могли б ви відповісти на якесь із цих питань?
Просто розказати трохи
про те, чому у всіх різні описи вас?
У мене питання.
Гаразд.
Я читала дещо про тебе.
Багато хто читає щось про мене.
-Це не було питання. -У мене є питання.
Гаразд.
-Що? -Нічого.
Ні, чому в тебе таке обличчя?
Гаразд, ви шукали про мене інформацію, читали про мене
і тепер хочете запитати.
Нічого нового. Зазвичай це: «Що з тим малим зі статті?
Де він зараз»?
Або «Bloomberg справді дали тобі роботу,
а коли все випливло, забрали її»?
Завжди якась версія цих подій.
І, так, я можу вам сказати, вони її забрали,
і ні, я не знаю, що з тим малим.
Це відповідає на питання? Бо я б хотіла перейти до вас.
Це не було моїм питанням.
Що тоді?
Я почитала дещо про тебе в інтернеті
і побачила деякі фото,
і стало цікаво, що ти носиш?
Чому ти так одягаєшся?
Як…
Отак?
Що ти носиш? Ти виглядаєш бідною.
А цей не гарний?
Я вагітна. Одяг для вагітних важко…
Я вдяглася гірше для в'язниці.
Ні, тобі потрібен кращий одяг.
Ти могла б дістати Scalia, Herrera, Dior, Valentino,
а ще Chanel робить чудові балетки.
Твої стопи затовсті для підборів.
Але не це. Ти виглядаєш як злидарка.
Анно. На вас зараз що? Комбінезон?
Я у в'язниці, але от, оздобила його і випрасувала.
Анно, ви можете відповісти на мої питання?
Я ще не погодилася на інтерв'ю,
а все ще, як воно там…
Говорю не для запису.
Анно.
Знаєш, Тодд сказав, Макко пропонує мені угоду про визнання вини.
Я її розглядаю. Вона досить хороша.
Я, може, і прийму її.
Мені не хочеться, але, можливо, це було б розумно.
-Анно! -Бувай.
VIP - завжди краще, Вів'єн.
Ти лиш маєш хотіти зробити роботу.
Я притримувався фактів,
виклав усі деталі угоди і дозволив їй вирішувати.
Прийняти угоду чи іти в суд, її вибір.
-І? -Вона обдумує.
Так.
Вона подзвонить, коли вирішить, що хоче робити. Тож…
Що ти хочеш, аби вона зробила? На що сподіваєшся?
Якщо вона визнає вину, я не мушу її захищати.
Краще піти в суд?
Так, якщо я виграю, то для нас обох. Чудово, якщо я виграю.
Та якщо програю…
Визнання вини безпечніше.
Принаймні, Анна знатиме, коли вийде.
Я знатиму, що не затримав її там надовше.
Публічно, я не прийму удар.
Чи краще це для її майбутнього? Можливо?
Чесно, я навіть не знаю, за що вболіваю.
Це як Еґґі й морозиво.
Ніколи не знає яке, фіолетове чи червоне,
тож дає вирішувати Браянові, і коли він це робить,
вона відчуває себе щасливою або злою.
Анна зробить вибір.
І тоді ти знатимеш, як почуваєшся, так чи інакше.
Я знаю.
Думаєш, спатимемо в нашому ліжку?
Ні.
Сучка божевільна й тебе обламує.
-Беррі! -Сюжети приходять і йдуть.
Дівуля психована, шукає жертву.
Геннібал Лектор і лайно про ягнят, що кричать.
Наш свідомий друг хоче сказати,
що ця молода жінка, можливо, страждає від психічних проблем.
Усе, що вона сказала - негласне. Я не можу написати з цього статтю.
То що робити? Я не здамся.
Я не піду туди й не скажу Полові, що він виграв, а я напишу про #MeToo.
То що? Повернуся і переконаю її дати інтерв'ю.
Що?
Цього недостатньо.
Річ не в тому, що вона має дати інтерв'ю.
Я цього не казав, ніколи!
Вона має не приймати угоду.
Не кажи їй це, це неетично.
Але він має рацію, тобі потрібен час.
Треба буде брати інтерв'ю знову і знову.
Створити історію, говорити з джерелами.
Повертатися до неї знову. Потрібен час з нею.
Але якщо визнає вину, то все.
Ви двоє… Вів, ви…
Так.
Вона не може цього зробити.
Тобі потрібен суд. Без суду статті не буде.
Про що це ви?
У мене буде час і якщо вона визнає вину.
Якщо визнає, то що?
Одразу поїде на північ мотати термін?
Ти не зможеш їхати дві, три, чотири години щотижня
до і з в'язниці, щоб побачити її.
Я можу. Чому ні?
Я знаю, ми вдаємо, ніби це не станеться,
але ти насправді розумієш, що дитина вирветься
з тебе досить скоро, так?
-Бляха. -Агов.
Може, пощастить, може, вона не прийме угоду.
Вона прийме угоду.
-Гаразд. -Так.
Це гарна угода від Макко.
Гаразд.
Анна просила сказати вам,
що не зацікавлена в інтерв'ю.
Аякже.
Їй просто не сподобався напрямок, у якому ви рухалися.
Напрямок?
Тодде. Я можу звати вас Тоддом? Будете Тоддом.
-Звісно. -Ваша клієнтка божевільна.
Не було напрямку. Мій напрямок вів у нікуди.
Я без поняття, хто така Анна Делві, Сорокіна, чи хто вона.
Чим більше знаю, тим менше розумію.
Серцебиття сильне.
То хто це?
Ще не можу сказати.
Ага, ваша дитина не хоче до мене повертатися.
Вів'єн.
Ось так.
Це дівчинка.
Так! Це дівчинка. Вів'єн!
Вів'єн?
Прокляття, кляте прокляте прокляття.
Проклятуще прокляте прокляття.
Трикляті кляті прокляті засранці.
-Я повернуся за хвилину. -Так.
Так.
Вів'єн, я намагаюся придумати щось заспокійливе.
Бо відчуваю, що ти засмучена,
але не хочу,
бо ти руйнуєш один з найкращих моментів мого життя.
Почни пояснювати.
Вона справжня.
Я думала, що все виправлю,
мою репутацію,
перед народженням людини,
яку я маю берегти і якій маю приділяти увагу.
Я хочу її, справді. Це…
Я думала, що врятую свою кар'єру.
Думала, вона відновиться, буде стабільною,
перш ніж я змінюся.
Поглянь. Вона реальна.
У мене закінчився час.
І якщо ти кажеш, що радість від дочки
має компенсувати втрату моєї кар'єри,
втрату того, що осяює мій розум,
присягаюся, я задушу тебе уві сні.
Дякую.
Ти не мусиш мені дякувати.
Я рада, що це дівчинка.
Я знаю.
Що ти хочеш зробити?
АРЕШТ ЛЖЕСВІТСЬКОЇ ДІВИ!
Чекайте біля складу.
Я йду на перерву.
О ні, ти не відмовиш мені у перерві. Профспілка. Сказати двічі?
Гаразд.
Як ви з Анною стали друзями?
«12 ДЖОРДЖ»
Я тут працюю, Анна тут жила місяцями.
Ми просто зразу поладнали.
Чому ви збрехали, що знаєте її?
Я не брехала. Просто не сказала.
-Ви не проти дати мені інтерв'ю? -Ні. Дякую.
Можна спитати чому?
Я не продаю друзів.
Є купа ваших фотографій з Анною й цими двома жінками.
Ви всі були хорошими друзями. Що сталося?
До побачення.
Анна визнає провину. Ви знали?
Анна не тупа. Якщо зізнається,
то це тому, що вважає це правильним.
І тому ви тут?
Перевірити, чи я знала про Анну?
Мабуть, не хочу, щоб Анна руйнувала своє життя.
Вам байдуже до Анни.
Вам не байдуже на цю історію, і я не знаю чому,
та, очевидно, як Анна зізнається, у вас не буде історії.
Отже, відповідь на моє запитання «чому ви тут?» - я.
Сподіваєтеся, що я переконаю Анну не зізнаватися,
і ви напишете свою історію, так?
Нефф, послухайте.
Це може стати важливою історією про фінансові установи,
ставлення до жінок,
як суспільство визнає лише тих небагатьох елітних…
Байдуже. Я не вчора народилася. Я не тупа.
Це Нью-Йорк. Я працюю з людьми в Нью-Йорку.
Тут усі грають у гру. Усім треба виграти.
Тут усі метушаться.
Тут кожен чогось хоче.
Гроші, влада, імідж, любов.
Ви щось хочете. Забрати в Анни.
Наберіться сміливості визнати це. Я б це поважала.
Ця ваша поява з лате й посмішкою,
надією, що я допоможу, бо ви турбуєтеся про жінок і суспільство.
Ні. Не сьогодні, Сатано.
Мені потрібне це інтерв'ю.
Я хочу…
Я хочу ту кар'єру, на яку заслуговую.
Не треба переконувати Анну.
Якщо хочу її поваги, певна, що я маю це зробити сама.
Але мені треба знати, чого хоче Анна?
Вів'єн? Я Бет, відповідальна за зв'язок зі ЗМІ в «Райкерс».
Сідайте в машину.
Сідай.
Випий чаю.
Тобі цікаво, чому я тут.
Я не даватиму інтерв'ю.
Я приймаю угоду.
Тодд казав тобі.
Так.
Але я не можу перестати думати чому?
Якщо я піду на суд і програю,
Тодд каже, що я можу потрапити до в'язниці десь на 15 років, може, і більше.
І якщо я прийму угоду, я вийду за чотири, і мене депортують.
Чому б мені не прийняти угоду?
Просто вся ця штука.
Усі називають тебе аферисткою, тупою тусовщицею, посміховиськом.
Вони всі вирішують, хто ти.
Якщо ти приймеш угоду, то це все, ти з ними погоджуєшся.
І ти назавжди тупа тусовщиця.
Суд і все, що до нього призвело - це твій єдиний шанс захистити себе
і відновити свою репутацію.
Дивно, що ти здаєшся.
Овва. Що? То тобі вже не байдуже на мене?
Ні, я не твоя подруга.
Я не маю тобі подобатися. Я журналістка.
Я хочу дечого від тебе.
Я хочу цю історію.
Натомість можу дати тобі те, чого ти хочеш.
І чого, по-твоєму, я хочу?
Тож у нас є угода про визнання винуватості.
Так, Ваша честь.
Підсудна визнає вину за всіма пунктами.
Чотири роки з можливістю дострокового й депортація.
-Захист повідомив підсудну? -Так, Ваша честь.
І підсудна розуміє подробиці визнання вини?
-Так. -І вона погоджується?
-Так. -Ні.
Анно.
Що?
Вони не називатимуть Анну Делві тупою тусовщицею.
Я розумна. Я бізнесвумен.
Ми робимо це.
Гаразд?
Гаразд.
Моя клієнтка хоче відхилити пропозицію про визнання вини.
Я хочу, щоб мене почули в суді.
Я хочу суду.
Вона хоче суду, тож ми йдемо до суду.
Натомість можу дати тобі те, чого ти хочеш.
І чого, по-твоєму, я хочу?
Бути врятованою? Невинною?
Ні. Ти хочеш бути знаменитою.
Якщо дозволиш, я розповім світові твою історію
і напишу її до біса добре.
Ти станеш відомою.
Усі знатимуть ім'я Анни Делві.
Ця сучка не прийняла угоду.
Буде суд.
Зі мною хотіла поговорити репортерка. Ти говорив з нею?
Ні. Я категорично відмовився.
Я також.