СЕРІАЛ NETFLIX
Запуск власної компанії пасував мені.
Думаю, мені подобалося у свої десь 24, 25, 26,
мати десять підлеглих, деякі з яких були вдвічі старші.
Я почувалася дуже задоволеною.
Як гадаєш, як тобі це вдалося?
Я завжди вважала, що моя найбільша перевага -
бачити справжній талант
і відсторонювати особистість від професійних якостей.
Що ти маєш на увазі…
Типу: «Ти не мусиш мені подобатися,
але якщо я бачу, що ти підійдеш,
добре робитимеш роботу, увіллєшся в команду,
то насправді неважливо, яка ти людина».
Я не мушу бути всім подругою.
Ти теж така.
Можливо.
Та не все має грошима вимірюватися.
Я маю друзів, як і ти.
Сьогодні маю зустріч, до речі.
З Велом.
Велом? Боже. Чому ти з ним бачишся?
Аби мати уявлення про тебе від когось, хто знав тебе до…
цього всього.
Коли ти була новенькою в місті, усе таке.
Ми ледве знали одне одного.
А є хтось інший?
Хто б краще розказав, якою ти колись була?
Ти гадаєш, що була еволюція,
як у фільмах чи що, але я завжди була такою, як є.
Може, ти допомогла б нам обом просуватися,
якби перестала думати про мене, як про інших.
Як про посередність.
ВЕЛ
Не смій рухатися.
Ти так чудово виглядаєш.
Хочу вбити твоїх батьків.
Ми готові.
ЦЯ ІСТОРІЯ – ЧИСТА ПРАВДА.
ЗА ВИНЯТКОМ ЧАСТИН, ЯКІ ПОВНІСТЮ ВИГАДАНІ.
Слухай, я живу модою. Я і є мода.
Зустрічаю купу ласих до слави
новобагатьок з інстаграму, що хочуть бути світськими левицями.
Хочуть бути класними. Хочуть! Вискочки.
Спраглі люди.
Анна Делві не була спраглою.
Справжня знахідка.
І звідки ти це знаєш?
Усе в деталях.
Гаразд, на тобі те,
що ти, певно, вважаєш гарною сукнею.
Але я бачу, що це підробка, та ще й неякісна.
Тканина дешева, принт не відповідає швам,
сумка чогось варта,
але ніхто тебе не сплутає з дівчиною з Парк-авеню,
зі швейцарської школи з трастовим фондом.
До того ж, взуття… Мені тебе шкода.
Хто змусив тебе взути…
-Я зрозуміла. -Деталі.
То які деталі були в Анни?
В Анни?
Та сучка була бездоганною.
Такі люди народжуються зі смаком.
Не в моді. Я про справжній смак.
Анну недооцінювали.
Elegant. Alaïa. Balenciaga. Dior.
Вона знала, що сказати і що зробити.
Анна ніколи не казала: «Давай поїмо в Mr. Chow».
Бр-р-р. Ні, ні, ні.
Анна знає, що чудовий лосось - у Lucien.
Що колись найкращою стравою в The Waverley було сільське курча.
Уже ні. Тепер воно огидне.
Але тоді. Анна знала.
І вино.
-Ура! -Замовлене вино завжди все показує.
Новобагатьки завжди беруть найдорожчі пляшки.
Анна замовляла як багата спадкоємиця.
Регіони, роки.
Анна була на своєму місці.
Анна й була вищим світом.
І ви були близькими друзями?
Анна була холодною й неприступною.
Завжди поза зоною. Ніколи не відписувала.
Їй було байдуже, що інші думають,
і вона не цікавилася ніким, крім себе.
І вона була стервом.
Я хотів бути її другом, аж вмирав.
Відчайдушно хотів.
І то був її подарунок.
Анна Делві була королевою курв.
Та те, як вона це робила, змушувало думати, що це не просто так.
Чейз божеволів через неї з першого дня.
Чейз?
Чейз.
-Чейз. Її хлопець. -Стривай, її хлопець?
Як це ти не знаєш про Чейза?
«Усі обізнані, а Чейз пробуджений».
Двадцять шість років.
Стільки витрачає на сон середньостатистична людина.
Двадцять шість років ночей.
Двадцять шість років снів.
Двадцять шість років, повних думок та ідей,
значень і магії, кошмарів.
І чудес.
Та коли прокидаєтеся вранці,
коли сходить сонце, лише хвилина-дві, а тоді…
Усе те знання розчиняється.
Зникає. Усе.
Втрачено.
Уявіть.
Що, якби замість витрачати час, ми його використовували?
Насправді розуміли свою підсвідомість.
Що як ми могли б розуміти підсвідомість цілої нації?
Що ми могли би зробити з цим знанням?
Чи об'єдналися б ми більше?
Чи могло б місто на одній півкулі відчути єдність
з містом у іншій півкулі,
просто розуміючи надії, страхи і мрії одне одного?
Чи могла б одна країна дізнатися більше про іншу?
Чи могли б ми передбачити повстання?
Війну? Пандемію? Геноцид?
Я питаю вас, що якби я міг зберегти ваші сни в хмару?
Чекай-чекай. Хто в біса такий Чейз?
Стривай, ні. Почекай, справа не в цьому.
Кажеш, Вел любить Анну?
Обожнює. Боготворить.
Отже, сталося якесь серйозне лайно.
Інакше чому б він видалив усі публічні згадки про неї?
Чекайте, що…
Звідки ви взагалі…
Усе це виклали в інсті.
Лу аж вищить, бо використав інстаграм.
-Ми дуже ним пишаємося. -ЛОЛ. Стулися.
-Досліджуєте мою історію? -Ні.
Ви допомагаєте.
Але не треба. Лендон дав два тижні.
-Покажи їй, що в нас є. -Добре, тож…
Складаємо всі пости Анни
і друзів Анни, й отримуємо таймлайн Анни.
ТАЙМЛАЙН АННИ ДЕЛВІ
У 2011 Анна Сорокіна їде з дому в Німеччині,
аби відвідувати курс моди в Коледжі Святого Мартіна в Лондоні.
Одразу його кидає і їде в Париж.
У 2013 пані Делві працює практиканткою в журналі Purple.
Коли саме вона стає Делві?
Не можу сказати. Вона каже, це дівоче ім'я мами.
Та ні. Дохлий номер.
Ця дівуля варта ціни за вхід.
У 2013-му, пані Делві, практикантка журналу,
вирушає з Франції до США з колегами на канікули в Монток.
Їй сподобалося,
бо вона не поїхала додому в Париж з усіма.
13 серпня Анна прибуває в Мангеттен.
Знаєш, хто ще прибуває в Магеттен приблизно тоді ж?
Ебола. Збіг? Ні.
-Цить. -Сам ти цить.
Вона зустріла Вела кілька днів по тому.
Він видалив усі її фото,
але якщо зіставити їхні стрічки…
Бар Acme, Бар Acme. Вони збігаються.
Люди тепер онлайн щохвилини.
Приватності кінець, та я лиш починаю.
Тобі сподобається. Акаунт Чейза.
26 серпня Чейз запостив фото набору шахів.
-Мило. -Що?
Набір шахів - перше, що Анна запостила у своєму акаунті.
Це трохи маньячно.
Або романтично. А тиждень по тому…
Почали діяти!
З того моменту
стрічки Чейза й Анни майже ідеально синхронізувалися.
Сан-Франциско. Берлін. Париж.
Навколосвітній буремний роман.
Лос-Анджелес, 33-й день народження Чейза.
#Тортикдлякоханого.
Гаразд, це чарівно.
Він був новеньким футуристичним красенем з наступним великим девайсом.
Вони були всюди.
І де б вони не були, місце ставало особливим.
Певний час вони жили в готелях.
ЧЕЙЗ СІКОРСКІ - WAKE
Типу, хто так робить? Живе в готелях? Як Елоїз.
Анна. І Чейз жив з нею у готелях по всьому світі.
Вів розкішне життя, просував свій додаток, жив собі.
Хто за все це платив?
Завжди Чейз.
Чейз мав нові гроші завдяки бізнесу,
а Анна мала отримати гроші у 25, тож завжди Чейз.
До того літа, коли вони залишилися в мене і…
Ну, у Нори.
-Бо я живу з Норою, тож… -Норою?
Нора. Моя найкраща подруга.
Зараз вона повертає в моду каптани.
Чекай, ти про Нору Редфорд?
Ту саму Нору Редфорд?
Так. Знаю, що ти думаєш. Але Нора хоче, аби я жив з нею.
Мода платить стилем, а не сотнями.
Нора дуже весела. До біса багата.
А ще, вона любить мене більше, ніж коли-небудь любила моя курвляча мати.
Чейз і Анна?
Точно. Лишилися в Нори, усе було чудово.
Ми з Анною чудово проводили час.
І Чейз з Анною теж.
Нічний секс на Grindr? Шльондра!
Не смій викликати в мене сором.
-У тебе все ще оргазм на лиці. -Припини.
Він мені подобається.
Прошу, не кажи, що він «той самий».
Хіба він не виріс в Огайо?
Розумієш, що він, по суті, фермер?
Він нормальний.
Це мені й подобається.
Певна, що Тед-фермер не женеться за твоїми грошима?
Чейз із тих рідкісних людей,
які не здаються зацікавленими в мені через мої гроші.
Ніколи не дозволяє мені платити.
Він сам себе зробив. Це заслуговує поваги.
Прошу тебе. Це я себе зробив.
Тому я тобою й захоплююся.
То що з ними сталося? Велом і Анною? І цими подорожами.
Нащо вибирати Нью-Йорк,
найважче з усіх цих місць, щоб заснувати бізнес?
Це Нью-Йорк. Якщо ти зможеш зробити це тут, і все таке.
Або вона приїхала за Чейзом.
А він що каже? Спитай її колишнього…
Ні. Його ніде нема.
Не можу його знайти. Він зникає з інсти у 2016.
А вона?
Вересень 2014, Ібіса.
Анна, Чейз і оця дуже приваблива особа.
Це та, хто я думаю?
Талія Меллей.
Анна Делві проводила час із Талією Меллей.
І?
І Талія погодилася поговорити,
мені треба дозвіл на поїздку в Гемптонс.
Я не платитиму за дитяче свято в Гемптонсі.
Це орендована машина й ніч у мотелі.
А просто подзвонити їй?
Подзвонити їй?
Так, що ти не можеш по телефону дізнатися?
Не думаю, що я багато прошу.
Треба була купа зв'язків і запевнень,
аби Талія Меллей погодилась на зустріч.
Аби звільнити її графік керівництва глобальною імперією,
аби пояснити, чому хтось такий впливовий
дружив з кимось типу Анни.
Треба лиш трохи допомоги від мого редактора, аби туди дістатися.
Ти знаєш, що я пробую допомогти.
Не ви дали мені два тижні, а Лендон…
Я дав тобі історію з Волл-стріт.
Я запропонував спокуту.
Історію, що розрядила б атмосферу,
створила дистанцію між тобою і фіаско з Донованом Лемом.
Це все, що я можу.
Я не знаю, що ще ти хочеш.
Я хочу, аби ви не змушували мене випрошувати мізерну суму!
Гаразд.
Якщо ця лже-світська левиця - битва, у якій ти хочеш вмерти, нехай.
-Нефф. -Рейчел.
То що? Чого ти хотіла?
Я була в суді. Анна не визнала вини.
Її судитимуть, а отже вона проведе в «Райкерс» місяці.
Я подумала, треба розробити якийсь графік,
щоб хтось із нас відвідував її хоч раз на тиждень.
-Що? -Я дивилася в інтернеті.
Є список речей, які можна приносити в'язням. Типу журналів.
Та ти… Зачекай…
Ти ж жартуєш?
Чому б я жартувала?
Це в'язниця. Наша подруга у в'язниці.
Ми не можемо кинути її там. Їй потрібні люди.
Я не йтиму до Анни у в'язницю.
Я не змушена відвідувати ту особу у в'язниці.
Ту особу? Вона твоя краща подруга.
Тато позбавив її грошей, вона не може платити за тебе,
твоє світське життя, одяг, і ти кидаєш її?
Анна ніколи за мене не платила.
Анна заплатила за це взуття і цю куртку.
Я була з нею, коли вона купляла сережки.
Светр. І я впізнаю цю сумку! Вона оплатила все на тобі.
Перший національний банк Делві закрито, і ти кидаєш її.
-Ти п'явка. -Якщо хтось і п'явка, то це ти.
Ми були друзями, ти була її шльондрою.
Що?
Тобто так, вона, може, й купила мені деякі речі, але ти?
Ти дала їй купити себе!
Вона купила твій час, твою…
Скажи ще раз, що хтось купив мене. Нумо. Давай.
Давай, поговори про купівлю чорної жінки,
бо я вмираю як хочу підправити твоє лице!
Ну ж бо!
Так, краще біжи!
Що в нас на Талію Меллей?
-«У нас»? Що ми… -Ви її вже допитали?
Чому ви тут?
Нам слід працювати разом.
Ми могли б працювати разом.
І все ж, це не так.
Я не знаю, як ви вмовили мою клієнтку дати вам ексклюзив,
та це не стосується мого захисту.
Якщо поділитеся тим, що маєте на Талію,
я можу приєднатися і перевірити це при зустрічі.
-Доповнити ваш захист. -Ми не… Нема ніяких «ми».
То ви її не допитували?
А що від неї має обвинувачення?
Можете хоч якось це окреслити? Приблизно?
Що більше набоїв у нас є перед…
Вівіан Кент, забирайтеся.
Геть.
Що в нас на Талію Меллей?
Нічого, здається. Я можу перевірити ще.
Добре, ти цю коробку, я решту.
-Решту? -Хочеш сказати, це все, що є?
Усе, що прислала прокуратура?
Усі докази для досудового дослідження вмістилися в одну кляту коробку?
Там скульптура дерева біля справжнього дерева.
Ці будинки коштують по 30 мільйонів.
У кого є 30 мільйонів на будинок?
Навіть не перший, а другий.
Схоже, що в жінок з мільярдними брендами.
Усі будинки в моєму рідному місті
разом не коштують навіть десяти мільйонів.
Так.
Глянь на це.
-Що? -Цей будинок сміховинний!
Ніхто не має жити в такому великому будинку.
Люба…
Дихай.
Я тебе заберу… Може, за годину?
Це вже за волею магнатки. Давай подзвоню, коли…
Ласкаво прошу!
Вітаю.
Так.
Гаразд.
Прошу, ідіть за мною.
Я не думала, що у вас компанія.
Поряд завжди є кілька людей. Люблю гостей.
Та грубо було з мого боку не попередити.
У мене є нова лінія пляжного одягу.
Один з каптанів чудово виглядатиме на вас.
Ні, дякую, не треба.
Принести вам варіанти на вибір геть не проблема.
Я люблю бути певною, що гостям зручно.
Мені зручно.
Пахне неймовірно.
Бачите? Чудово.
Хочете почути щось ніякове?
Уперше я увімкнула духовку у 25.
-Серйозно? -Ніколи нічого не готувала.
Ну, коктейлі. У десять років я змішувала мартіні для батьків
і їхніх друзів, але кухня?
Цілий персонал.
Щоразу, як я хотіла щось зробити,
взяти склянку молока, будь-що,
завжди хтось робив це за мене.
Я мусила просити свого першого хлопця навчити смажити яйце.
І вам ніяково за це?
Ніяково не вміти потурбуватися про себе.
Не бути здатним подбати про людей, яких любиш.
Я знаю.
Бідна багата дівчинка.
Яка падлюка! Іди поплач у свої гроші.
Ні. Зовсім ні.
Мені колись було і за це ніяково.
За гроші.
Тож я заробила власні.
Скажіть…
чи готово.
О боже. Смакота.
Тож, Анна Делві.
Вона вже керує в'язницею?
Чому думаєте, що могла б?
З Анною я б не здивувалася.
Ви були близькі?
Якось разом відпочивали.
Обідали кілька разів.
Можна спитати, що вас об'єднувало?
Я ціную жінок, які не намагаються вразити.
Які не бояться.
Яким на все начхати?
І вона чудово зналася на мистецтві.
Дякую.
Приголомшливо, правда?
Я викуплю її, тож…
вдайте схвалення, як решта цих лицемірів, якщо не важко.
Єдина тут варта чогось…
вона.
Сінді Шерман?
Один з її перших безіменних кадрів з фільмів.
Так.
Сінді чудова, та понад пів мільйона
за ще одне фото її ігор у переодягання?
Перед цією серією
Шерман була черговою фотографинею, що ховалася за об'єктивом.
Спостерігала. Вибирала тих, хто міг би сподобатися іншим.
Тоді, одного дня, вона заходить у свій же кадр.
Вважає себе вартою.
Замість того щоб втискатися в роль у мистецькому світі, де домінують чоловіки,
вона грає провідну роль у своїй роботі.
І це змінює світ.
Це не перевдягання.
Це хоробрість.
Це момент у мистецтві.
Ви, певно, продаєте картини Деміена.
Думаєте, я тут працюю?
Я не працюю.
А що не так з роботою?
Як ще ви коли-небудь зможете забезпечити Сінді гарний дім?
Мій батько купує все, що я скажу. Й одного дня це все перейде до мене.
Краще заробити, ніж успадкувати.
-Повірте мені. -Повірити вам?
Людині, що хоче купити ту штуку?
Замість цієї?
Звісно, я купила її.
Звісно.
Вона мені сподобалася.
Так вона стала частиною мого кола.
На якийсь час.
Доки не з'явилася на Ібісі.
Ібіці?
Ібісі. Точно.
-Ібіса. -Так.
Я була там з друзями,
і вони з Чейзом написали, що вони в місті,
але то було дивно з самого початку.
Я НА КОРАБЛІ
Чекай, стоп. Що то за корабель?
Чия це стрічка?
Талії. Вона на Ібісі.
Не може бути, що це її корабель.
Це яхта, і вона не її. А його.
Г. НАЙТ «ХОРОШЕ - ДИКЕ»
Бляха, Генрік Найт?
Цей чувак - легенда технологій.
Я чув його промову в Кремнієвій долині.
Мені потрібні його інвестиції.
Його підтримка може відкрити шлюзи інвестицій.
Стенфорд, грає в теніс, вклався в біотехнології.
Капітал - два мільярди.
Напиши Талії.
-Написати що? -Що ми на Ібісі.
-Але ми в Челсі. -Просто пиши. Скажи, що ми там.
Що…
-Ти серйозно? -Так.
АННА ДЕЛВІ ЧЕКАЙ… ТИ ТЕЖ НА ІБІСІ?
Вона відповідає.
ТАЛІЯ МЕЛЛЕЙ НА ЯХТІ ДРУГА. А ТИ?
-Що написала? -Запросила на вечерю.
Чорт! Що їй відповісти?
Скажи, що ми сьогодні зайняті, зайдемо завтра.
-Чейзе… -Напиши їй.
Що? Чорт, гаразд.
АННА ДЕЛВІ НЕ МОЖУ :(
Вона відписує?
Зачекай.
А ЗАВТРА?
ВЕЧЕРЯ О 8. ПРИХОДЬ У ПОРТ, ЗАБЕРЕМО ТЕБЕ
Вечеря завтра?
Треба купити квитки.
Я не поїду.
Батько не задоволений мною зараз, тож…
Усе гаразд, я куплю.
Я виходжу.
Поки байдикуєте тут, думайте про те, що я в Парижі,
працюю на чотирьох показах за три дні, як нормальна людина.
Ми їдемо на Ібісу.
Ненавиджу вас.
А ми встигнемо на вечерю?
ANNADELVEY - 1 ВЕР, 2014 13:30 ПОЇХАЛИ НА ІБІСУ. МИ КЛАСНІ.
Неймовірно, не віриться, що ви тут!
Знаю! Які шанси?
-Привіт, друже. -Як ти? Дуже приємно.
Неймовірна яхта. Який максимум? Десь 17 вузлів?
У відкритому морі до 20.
Ходімо, я проведу екскурсію.
Брайс. Стів.
Привіт.
Я точно бачила тебе в Soho House, правда?
Ні, я туди не ходжу.
Вони тобі відмовили?
Стів завжди може допомогти.
Так.
Я краще потусуюся в McDonalds,
або засную свій клуб і відмовлятиму їхнім учасникам.
Так і зроби. Там забагато людей.
Тут так дружньо.
Твоя сукня розкішна.
Знаю! Ідеальна.
Дякую. Купила в місті.
-Я вас зводжу туди. Пригощаю. -Не варто.
Мені точно ні.
Стів заводиться, коли купує мені речі.
Правда, Стіве?
Я б посперечався, та навіть якщо виграю,
то програю, тож так, я заводжуся, купуючи їй речі.
Ні, будь ласка, я тільки рада.
Це найменша подяка за вашу гостинність.
Що ж, «салют».
-«Салют». -«Салют».
-Кетрін! -У нас запланована зустріч?
Ні. Хотів поцікавитися, чи ми ведемо брудну гру.
Бо я не планував,
але ось, ви тут, шахраюєте,
тож подумав застерегти вас, що це погано закінчиться.
Тодде, аби відчувати погрозу, я маю знати, про що йдеться.
Докази? У коробці з-під взуття.
-Лейне? -Не з-під взуття.
Не з-під взуття.
Ага, то мені з'являтися на суд з десятьма коробками
для доказів, які ви магічним чином знайшли в останній момент?
Це брудно!
Тодде, дві підказки. Перша, я не шахраюю. Ніколи.
Друга, ти ніколи не знатимеш закон краще за мене.
Це буквально неможливо.
І закон вимагає, щоб я якнайретельніше
надала захисту всі докази.
Це я і зробила. І буду продовжувати робити.
До нескінченності. Вічно.
Я хочу всі докази, що у вас є, до кінця тижня.
Ти просиш відмовитися від морального обов'язку
добросовісно діяти, виконуючи
мої професійні обов'язки прокурорки?
Усе, Кетрін.
Усе.
-Ти певен? -Кінець тижня!
Вибач за запізнення. Потрібні були ще кілька кіл.
Це для мене, Нефф?
Дякую, дорогенька.
То це щодо відвідин Анни?
Ти говорила з Рейчел?
Вона дзвонила. Плакала.
Ти намагалася її побити?
Кейсі. Це Рейчел.
Та ну. Вона мила.
Вона не відвідає Анну.
Ти знаєш Анну. Вона не готова до реального світу.
Вона засмутиться через сервіс,
чи буде собою не з тою дівулею і її поб'ють.
Ми не можемо її там саму лишити.
Їй треба чекати на щось. А Рейчел…
Раптом поводиться, наче вони ледве знайомі.
Ніби Анна незнайомка. Ніби вона не знає ситуації.
Вона буквально ходить у взутті Анни, поки ми говоримо.
Червоні підошви. Весна.
Треба було вдарити її.
-Мій кулак у лиці Бекі… -Добре. Спинися.
Добре.
Нефф, Рейчел не буде відвідувати Анну у в'язниці.
У неї є причини.
Але, гадаю, чудово, що ти будеш.
Гаразд.
То ти хочеш відвідувати її щотижня по черзі?
-Чи двічі на тиждень, чи… -Дитинко.
Я встановлюю певні межі щодо Анни.
Я теж не їздитиму в «Райкерс», аби її побачити.
Та завжди тебе підтримаю.
-Нефф? -Я не розумію.
Як можна отак відвернутися від когось?
Нефф.
Дівчина у в'язниці - не Анна Делві.
Не та, кого ми знали.
Анни Делві не існує.
Та дівчина в «Райкерс» - незнайомка.
Яка вдавала, що вона Анна Делві.
Ми її не знаємо.
-Ти не знаєш про неї нічого. -Це Анна.
Може, вона - твоя подруга Анна.
А може, незнайомка.
Ти хочеш піти туди, зайти у в'язницю
і дізнатися, що людина, яку ти вважала близькою подругою,
просто вигадана персонажка?
Ваше… Як там?
Анно?
Що? Я без поняття.
Вибачте, я подумав, що почув російський акцент.
Ваше здоров'я.
Я вчився в коледжі в Москві рік.
Єдине, що пам'ятаю - тости.
За вас.
-За вас, любі. -Ура!
-Неакуратно. -Ура.
-Ми тут. -Ми це зробили.
Ура.
Не знаю, як тобі вдається, Таліє.
Робота - відстій.
Я лише хочу вечірок на цілий рік,
поки профани придумують, як їх оплатити.
Ти розумієш мене, Анно.
То куди далі?
Ну, Стів думає…
Інформація - це новий час.
Так, але це інформація снів.
Суб'єктивна. І, чесно, здається не ціннішою за самі сни,
а хіба є гірше марнування часу,
ніж слухати розповідь про сни?
Це точно. Це найгірше.
Це лише мала частина.
…Маямі через два тижні, і хто, гадаєш, виграє суперечку?
Ми збираємо величезний…
Боже, Чейз так переконує Гена щодо свого додатку.
Такий безсоромний.
…фантазії і цінність…
Він просто дуже захоплений цим.
Звісно, це чудово, але ми відпочиваємо.
Йому б розслабитися.
Гене!
Ходімо потанцюємо!
-Одним словом… -Чейзе, годі вже про роботу.
Гене, постривайте.
Швидке питання. Скільки вам? Далеко за 50?
Десь так. А що?
Просто цікаво, в якому віці проводиш межу.
Багато з того, що ви сказали, і все це ваше ставлення,
мій тато казав мені те ж у старшій школі,
коли я радила вкластися у фейсбук.
«Ну, у мене є телефон.
Чому б просто не подзвонити друзям?»
Та насправді він мав на увазі:
«Я розумніший за тебе, дівчинко, і не можу не мати рації».
Додайте дрібку мізогінії, і бум,
ви теж можете втратити сто мільйонів, отак просто.
Що для нього не проблема. Очевидно. У нього все добре.
Як і в мого батька.
Справа не в грошах.
Тут серйозніше питання.
Знаєте, от цікаво. Що ближче до смерті,
то більш певним треба бути щодо життя?
Речей, які знаєш чи думаєш, що знаєш?
Бо старіти може бути страшно.
Це страшно?
Ця розмова мене бентежить.
Так. Давайте просто…
Чекайте, ні! Бо я можу зрозуміти.
Я боюся і не знаю, що робити з життям.
Тож я уникаю питання.
Пробую втекти від нього.
Але воно не дає спокою.
Вам не дає спокою смерть?
Анно, припини.
-Ти гостя, моя гостя… -Усе гаразд.
Я можу впоратися.
Звісно, що можете.
І він хоче відповісти.
Подивися на нього.
Тепер я думаю про смерть більше. І що?
Вам вона колись сниться?
Думаєте, іншим людям вашого віку сниться смерть?
Страх.
Так.
Сниться.
Якщо в мене велика фармацевтична компанія, чи корисно мені знати це?
Аби продавати ксанакс?
Ти не промах.
Вона не промах!
Кажеш, шукаєш роботу?
Я?
Ні. Я пообіцяла не працювати на інших.
Ви теж можете пообіцяти дещо. Якщо хочете.
Ось сторінка Wake на Kickstarter.
Думаю, ви дістанете футболку.
Якщо він досягне цілі абощо.
Як щодо 100 000?
Дуже щедро. Дякую.
Чудово, тепер потанцюймо.
Неймовірно.
А ти, знаєш як тобі пощастило?
Вона неймовірна.
Будь моєю партнеркою.
Головою піар-відділу. Чи фінансування. Чи обох.
Я подумаю.
Це ти маєш на неї працювати, чуваче.
Її енергія була просто…
Гарно було спостерігати її розквіт.
Вона нас усіх вразила.
-І божеволіла від Чейза. -Знаєш, що буде, якщо ти це зробиш?
-Що? -Я…
І він не відходив ні на крок цілий день.
Таліє, привіт!
А тоді, за тиждень, мені надійшов дивний дзвінок від Гена.
Де ти?
Ми тут, на Ібісі.
На кораблі?
Так, сумуємо за тобою!
Анно, що за хрінь?
Ми всі поїхали.
Ген поїхав п'ять днів тому, йому подзвонили і сказали, що ви досі там.
І я сказала, що це неможливо,
бо хто б залишився на чужому кораблі,
в гостях у гостя?
Роздаючи накази команді, ніби це твоя…
Таліє, спокійно.
Корабель тут, тож ми думали лишитися на кілька днів.
Анно, зійди з корабля.
Не можу повірити, що мушу пояснювати, як це ненормально,
і в якому світлі мене це показує, бо…
Вибач, ми поїдемо геть, усе гаразд.
Як ти?
Як я?
Бляха!
Пензлюй з корабля!
Чекайте, вони лишилися?
Ми всі зійшли разом і попрощалися.
-Хто таке робить? -Як вони взагалі вернулися?
Без поняття.
Але знаєте,
самі лише витрати на капітана і команду на ще один тиждень…
Це ніби вони зіштовхнули «теслу» Гена з причалу.
Стільки він заплатив за вкрадений корабель.
Думаєте тому, що Анна росла такою розбещеною…
Анна - ні.
Анна не така дурна. Це не могла бути її ідея.
Чейз, у пошуках наживи, брав усе, що міг.
Та чому Анна дозволила йому це чи погодилася на це?
Вона була закохана і дурна.
Вона вибачилася?
Ми більше не говорили.
Боюся, це кінець нашої історії.
Боже, вибачте. Уже пізно, правда?
Нам треба їхати.
Я лиш подзвоню чоловікові і…
Залишайтеся.
Уже надто пізно їхати назад. Тут достатньо місця.
Дякую, та ні.
-У нас є мотель, усе готово. -Мотель?
Маячня. У мене є котедж для гостей.
Анна там лишалася кілька разів.
Я поставила там Sherman, ви зможете увібрати вайб абощо.
-Джеку, що ти… -Ти відчуваєш?
Я відчуваю, що ти здурів.
Припини ходити, говорити, просто… відчуваєш?
Що це?
Камінь, він…
36-градусний.
Підігрів підлоги
буквально вирівняний до температури тіла.
Без образ, але я хочу трахнути цю підлогу.
Тобі полегшає.
Вдихни.
-Що це? -Шавлія?
Схоже, що весь клятий комплекс просякнутий ароматом.
І все ж, ніде нема шавлії.
А я шукав.
Може, це не шавлія пахне, а гроші.
Не турбуйся через ту дешевку.
Спершу ми скористаємося всім у цій шафці,
а тоді буде багато сексу.
О так.
Я міг би поплисти додому.
Так добре виспався.
Ці простирала зроблені з кошенят абощо.
Я не можу поворухнутися. Я не поворухнуся.
У скількох таких кімнатах була Анна?
У неї було гарне життя.
Якби ж ти дозволила собі мене.
Ти бачив їх у Парижі одразу після Ібіси, правда?
Гаразд, Ібіса. Що саме там сталося?
Ти знаєш? Талія розповіла?
Глянь на себе, такий заінтригований.
Що тобі до того, що сталося на Ібісі?
Я лише знаю, що коли я зустрів їх у Парижі, усе змінилося.
То був Тиждень моди.
Я працював на трьох показах,
і ми забилися в номері в готелі Gulacsy.
Я важко працював, вони на всю розважалися
і шви почали розходитися.
Забагато характеру.
-Ніколи не зміщуй фокус з тканини. -Вибач, Веле.
Талія бачила мій потенціал. А ти повністю вбив той зв'язок.
Я пропоную тобі вигідну позицію у Wake. Янгольського рівня.
І я не хочу!
Ти хоч уявляєш, чого це варте?
Відсоток нічого - усе ще нічого, бовдуре.
Ти лише хочеш моїх грошей.
Твоїх грошей? Яких? Я за все плачу.
І це неважливо, бо я хочу свою справу.
Яку? Яку справу?
Я ще не знаю! Я не знаю.
Щось велике. Щось моє.
-Щось монументальне. -Wake буде, курва, крутим.
Ні, ти не слухаєш.
Спробуй вийти далі свого носа на одну довбану мить.
Спробуй не бути психованою одну кляту мить!
Гаразд! Досить, Чейзе. Охолонь.
Котися звідси, Веле.
Із заходу, на який я дістав тобі VIP-квитки, надриваючи зад?
Це одяг на людях-вішаках.
Кому до цього є діло?
Знаєш що?
Вона вся твоя.
Я пішов.
Чейзе!
Чейзе, серйозно?
Серйозно? Що? Він дитина.
Він клятий малюк. Присягаюся!
Знайдемо шампанське,
подивимося фільм, будемо ненавидіти всіх чоловіків, крім мене.
Так.
Привіт, ти де?
Ти з Анною?
Так.
Потрібна послуга.
Що?
Треба перевірити паспорт Анни.
Навіщо? Для чого?
Просто перевір. Для мене, гаразд?
Я не перевірятиму його. Це маньячно.
Думаю, вона мені бреше.
Я знаю, що бреше.
Про що?
-Я вішаю слухавку. -Принаймні про гроші.
Чейзе, серйозно.
Дівчина - ходячий банкомат, майже дворянка.
Просто перевір. Це займе мить.
-Ні. -У чому така проблема?
Якщо не проблема, то перевір сам.
Де ти? Обдовбався? Звучиш обдовбано.
Просто приходь і поговори з нею.
Забий.
Ти розповів Анні? Спитав про ім'я?
Не було підстав.
Тоді питання були лише до поведінки Чейза.
Тоді? А коли змістилися на неї?
-Ну ж бо, по одному келиху на ніч. Лузер. -П'яничка. Ні.
Пані Делві.
Пані Делві, ми ще не отримали переказ.
Ми дзвонили в банк, вони не отримали вказівок.
Боюся, я мушу попросити іншу кредитку.
-Не зараз. -Вона дала вам картку.
-Хіба ні? -Так!
-Пані Делві. -Усі мої картки у вас.
-Проженіть їх іще! -Уже прогнав.
Тоді це якась проблема з системою.
-Мені потрібна картка чи готівка. -Проженіть їх.
Чи вам гроші не треба?
Мій батько дуже засмутиться, що до мене так ставилися.
Ти можеш попросити в нього дійсну карту.
Ти на стороні цього властолюбного малого менеджера?
-Образи не допоможуть. -Мені треба таблетки і лягти.
Батько перекаже гроші, щойно…
Зараз середина ночі. Банки закриті.
Тоді вранці. Ходімо.
Боже. Ми не можемо… Абсурд.
Мені лише потрібні таблетки з сумки.
Ваші речі в нас, поки не отримаємо платіж.
У вас декілька форм оплати. Це ваша проблема, а не наша!
Дідько, я подзвоню Чейзу, він заплатить.
Ні. Я все владнаю.
-Як? -Просто проженіть ще раз.
Анно! Ні, мені треба таблетки. Сон.
У мене завтра важкий день.
-Дай мені подзвонити Чейзу. -Ні. Я все владнаю.
-Добре, я подзвоню Норі. -Зачекай, ні, не треба.
-Це ніяково. -Ні, усе серйозніше, ми бездомні.
Веле! Ні!
Гаразд, це абсурд. Впустіть у номер. Це стає медичною необхідністю.
Є дуже просте рішення.
Потрібна дійсна кредитка.
Пані Делві.
Анно?
Веле, я…
Вибач. Я…
Мій батько…
Я така… Я така самотня.
Він… позбавив мене грошей.
Я заплачу.
Мені лише треба…
Я можу… Я можу заплатити.
Я можу заплатити.
Я можу… Я можу заплатити.
Я можу… Вибачте. Я можу… заплатити.
Я…
Вибачте за незручності. У неї тяжкі часи.
Багаж?
Сюди, будь ласка.
То Чейз заплатив? Чому? Вона розорилася?
Розорилася? Ні.
Розбилася, може.
Ніколи не бачив, аби хтось такий грізний ставав вразливим так швидко.
Я б сказав, зніміть кімнату,
та з вами двома це може мати наслідки.
Добрий ранок.
Я вже запізнююся.
Стільки магазинів, так мало часу.
-Бувайте. -Бувай.
Бувай.
Від цих збігань-розбігань у мене голова обертом.
Що тут скажеш? Я закоханий.
У нас була довга розмова, і вона…
Вона повністю віддана створенню Wake зі мною.
І спостерігати за нею, її пристрастю, розумом.
І розкішю.
Коли той її траст вступить у дію.
Я все ще оплачую її витрати.
Але так, уже скоро.
Так чи інак, ми будемо нездоланною впливовою парочкою.
Слухай, я зробив те, що ти просив.
Перевірив її паспорт.
І ти мав рацію.
Її прізвище - Сорокіна.
Не Делві. Російське.
Схоже, таке ж поширене, як Сміт.
Паспорт німецький, але вона народилася під Москвою.
Я певен, є якесь логічне пояснення.
Гадаю, це було травматично,
враховуючи те, що було вчора у вестибюлі готелю.
Може, вони втекли. Знаєш, довелося втікати від Путіна.
Чи, типу, приватних ополченців олігарха.
Але що б не сталося,
у ній щось серйозно зламане,
і треба знайти спосіб допомогти їй.
Агов?
Мені треба йти.
Я б не казав, але якби ти бачив, яка вона була смутна…
Ні, друже, я це ціную. Справді.
А Лондон? Ми все ще їдемо?
Так.
Що робитимемо з цією ситуацією?
-Вона потребує допомоги. -Не хвилюйся. Пізніше поговоримо.
Зустрінемося в готелі.
Я зустрівся з ними.
Навіть години не минуло.
Навіть не 60 хвилин.
Боже, нарешті. Ще десять хвилин, і канал довелося би перепливати.
-Ти міг піти без нас. -Та ну, ви б без мене пропали.
Я чув, ти би пропав без своїх таблеток.
Так.
Добре.
Щось сталося?
Те, що ти копирсаєшся в сумках?
Перевіряєш паспорти.
Він жартує.
Чейзе!
Розкажи їй.
Він сказав мені зробити це.
Ти сказав мені це зробити!
Ви з мене знущаєтеся. Боже. Мудаки.
Я б ніколи так з тобою не вчинила.
Він сказав мені.
-Чейзе? Скажи їй, ти, виродку! -Це хріново, Веле.
-Це ж вторгнення… -Ти сказав мені це зробити!
Ти благав мене. Я відмовився! А потім ти благав мене.
Вибачте, друзі збожеволіли.
Абсолютно здуріли.
Виправданий у цій ситуації вибух емоцій.
Ти - таке розчарування.
Ти розбещена і нестабільна.
А ти напряму брешеш про те, як усе було.
Це ти копирсався в її речах.
Це ненормально, Веле. Як ти можеш це не визнавати?
Це ти довбаний, клятий психопат,
який сказав мені перевірити її клятий паспорт!
-Пане, ви маєте піти. Уже. -Я згоден. Він тебе використовує.
Ти знаєш, що ти для нього просто ходяча скарбничка.
А тепер давай вибиратися звідси.
Пропустимо потяг.
До зустрічі, Веле.
О боже, це, певно, було жахливо.
Травматично.
Ніщо в моєму світі не триває довше сезону.
Нормкор, ось що було травматично.
Але чому Анна так з тобою вчинила?
Я не розумію.
Годі переслідувати мене. Я маю роботу.
Можеш дати мені контакт Чейза?
Зачекай!
Досі не втямлю, чому вони тебе кинули.
Ти нічого поганого не зробив.
Агов.
Яка в неї уніформа?
Помаранчева?
Сіра.
Добре.
Краще.
Це пищання -
це звук, яким Усесвіт повідомляє тебе,
що ти щойно сам собі підісрав.
Щоб мені.
ОСТРІВ РАЙКЕРС
Перевіряй.
ВИПРАВНЕ ВІДДІЛЕННЯ МІСТА НЬЮ-ЙОРК
ВИ ТУТ, ТОМУ ЩО ВИ ДАЛИ ЗГОДУ НА ПОВЕРХНЕВИЙ ОБШУК.
БЕЗ РОЗДЯГАННЯ.
Стівенс!
Сорокіна!
Агов!
Сорокіна, це ти!
Де в біса ти була?
Треба поговорити про Чейза.
Це через нього ти в халепі?
Чи це ти - причина, чому я ніде його не можу знайти?
Я не мушу бути всім подругою.
Ти гадаєш, що була еволюція, як у фільмах чи що,
але я завжди була такою, як є.
Привіт!
Треба йти. Ми запізнимося.
Боже, що вже?
Сорокін?
Чи Сорокіна?
Анна Сорокіна, так?
-Змінила ім'я, то й що? -Ім'я чи особистість?
Є багато Анн Сорокіних.
Але лише одна Анна Делві.
До того ж, звучить краще.
Краще? Тобто, не по-російськи?
Що за нахрін? Чому дуєшся, як мала дитина?
То ти росіянка?
Я там народилася, то й що?
Хто ти, у біса?
-У нас немає на це часу. -Про що ще ти брешеш?
Хто ти, у біса?
Я не маю на це часу.
Я не маю часу на тебе!
Я запропонував тобі все, що маю,
а ти не маєш часу сказати мені правду про те, хто ти?
Хто ти?
Я будую дещо.
Дім. У Нью-Йорку. Для художників, для меценатів.
Студійні приміщення, тимчасові виставки, відкриті для публіки.
А ще простір для найбільш ексклюзивного і казкового клубу з усіх.
Це буде вершина глобального мистецького світу,
і я буду стояти на ній.
Вартова і соціальний цемент.
Хто я?
Цей клуб, цей заклад буде тим, ким я є.
Чим я є.
Я маю його побудувати,
щоб митці й такі, як я, нарешті мали дім.
Місце, де буде безпечно.
Місце, де вони будуть своїми.
Місце, де я буду своєю.
Ти збираєшся стати на заваді цьому?
Чи допоможеш мені?
Скажи мені вже, бо я не можу.
Я справді маю занадто багато зробити.
І я втратила занадто багато часу.
Це прекрасно.
Давай…
Я хочу допомогти тобі це реалізувати,
хай там що.
Невже моє місце народження стане на шляху до того, ким я хочу бути?
Ні. А чому має?
Бо я не можу дозволити, аби хтось ставив моє минуле під сумнів, поки я це роблю.
-Я знаю. -Ніхто.
Вони не будуть.
Ти поставив.
Чому?
Твій паспорт.
Ти дивився в мій сраний паспорт?
Ні.
А хто тоді?
Вел.
Ніхто?
Ніхто.