СЕРІАЛ NETFLIX
Чудова.
Уже пізно.
Вона чудова.
МОЖЕ, У НЕЇ БУЛО СТІЛЬКИ ГРОШЕЙ, ЩО ВОНА ВТРАТИЛА ЇМ ЛІК
Уже пізно.
Вибач. Це ота післяпологова штука?
Я хочу втішити тебе, та я читав, що маю поважати…
-Втішай мене. -Гаразд, ти написала чудову статтю.
Поки була вагітна.
А тепер маємо перейматися новою дівчиною.
Так?
Так.
ВІВ'ЄННКЕНТ ЖУРНАЛ МАНГЕТТЕН
СПРАВЖНЯАННАДЕЛВІ КОЛИШНЯ СТАЖЕРКА
4 КАНАЛ НОВИНИ
Фейкова спадкоємиця нібито проклала шлях
через тисячі доларів до гурманських страв,
розкішних готельних номерів і приватних літаків.
З джерел відомо, що вона розвела еліту Мангеттена,
залишивши в калюжі вершки суспільства
зі світу мистецтва, нерухомості, моди і Волл-стріт.
Агов, народ.
Гаразд, ви обговорили її за бранчем, виклали її вбрання на пінтересті.
Ці окуляри від Celine…
Що ж, сьогодні ми обговорюємо історію Анни Делві.
Я одержима цією історією, і я просто…
Гаразд, «хлопець-футурист»?
Майкл Сера, так?
Майкл Сера? Що за нахрін?
От що я вам скажу, вона б не надурила мене чи моїх друзів.
І чому так?
Усе просто. Волосся.
Дівчині треба купити кондиціонер.
Це моя дівчинка.
Це моя дівчинка!
МАРРІОТ МАРКІС SEPHORA - ВХІД УНИЗУ
Сорокіна!
Гарні тіні.
Ні.
Ви можете зайти.
Усі інші, сядьте.
Я відома.
Клас.
Гаразд, тож…
Що? Чекаєш похвали?
Ні, просто…
Ні, ти зробила чудову роботу. Це… Це…
Що?
Певно, весь час я думала, що ти,
типу, справжня журналістка.
Я вклала сотні годин у цю статтю.
Місяці інтерв'ю, дослідження, перевірки фактів.
Якби люди навколо мене просто зробили роботу,
то позики б схвалили,
мій траст пройшов би, і я б сиділа на Парк-авеню,
а не тут з тобою.
Це факт.
Я серйозна людина, а ти описала це так, наче я все вигадала.
Наче я якась брехуха.
Тому що ти брехала.
Немає ніякого трастового фонду. І не було.
Твій тато не якийсь енергетичний магнат.
«Рефрижераторні перевезення KNS» - ось бізнес твого батька.
Юридичний відділ дізнався для статті.
Ми підтвердили це.
Нема ніякого спадку. Ні статку, ні колекції витворів мистецтва, нічого.
Рефрижераторні перевезення, он як він це зве тепер?
Анно, годі вже.
Роззирнися.
Ти маєш припинити вдавати.
Якою б «журналісткою» ти не була,
ти розумієш, що мій батько-вигнанець з Росії
може мати секрети?
Ти навіть ім'я вигадала.
Так, я казала тобі, Делві - дівоче прізвище моєї мами.
Я хотіла досягти всього своїми силами.
А не батьковим іменем.
Гаразд, добре.
Якщо ти була така певна, що гроші прийдуть і ти досягнеш успіху,
як щодо Лос-Анджелесу?
Вибач, я не розумію, про що ти.
У «Шато Мармон», коли ти…
Коли я що?
Час вийшов.
Сотні годин, місяці пошуків,
і ти все ще нічого про мене не знаєш.
Але ти схудла.
О, та ви народили.
Вітаю.
АННО?
Куди?
«Шато Мармон».
Замок на Сансет.
Куди Джин Гарлоу втекла з медового місяця, аби поніжитися з Кларком Ґейблом.
Де Джеймс Дін вискочив з вікна, аби отримати роль.
Де Джон Белуші…
О, пані. Поїздка до Західного Голлівуду не така дорога.
Ні, це не аби їхати, це аби заткнути.
Можеш повірити?
Минуло вже два місяці, а новини все ще киплять.
«Чи віщує Анна Делві кінець ери інфлюенсерів?
Анна Делві - пік культури міленіалів».
Анна Делві довела вади імміграційної системи США»?
І так без кінця.
Вів.
Вибач, просто…
Анна Делві - не точка зору, не мем…
Я просто відчуваю, що всі пропустили справжню історію.
А яка справжня історія?
Щось про клас, соціальну мобільність…
Особистість за капіталізму. Не знаю.
Може, це моя провина. Я думаю, може…
Не знайшла ту історію.
Вів, ти підірвала інтернет.
Яку б історію ти не знайшла, вона спрацювала.
Тоді вона кинула коледж Святого Мартіна і влаштувалася на стажування в Purple,
огидний французький журнал, який тобі читати не можна.
ФЕЙКОВА НІМЕЦЬКА СПАДКОЄМИЦЯ
Що?
Це мем.
«Кінець Радянського Союзу означав кінець життєвого ладу.
Для росіян усіх класів
це була катастрофа і водночас можливість.
Можливість створити нові життя».
АННАДЕЛВІ ЛЕГЕНДАРНИЙ ЛОС-АНДЖЕЛЕС
ШАТО МАРМОНТ
На додачу до повної кухні,
у пентхаусі є їдальня для прийомів.
Ідеальна для розваг.
Килими з…
Що це?
Сподіваюся, вам усе подобається.
Майже.
Мені знадобиться пляшка хорошого розе.
Ви ж це бачили.
Бачила що?
Інстаграм Анни, пальми. Цю черепицю.
Це «Шато Мармон».
Що?
«Шато Мармон». Готель. Той самий готель.
Ну, готель. Я не розумію.
Анна в Лос-Анджелесі, у «Шато». Ви можете її арештувати.
Хто? Я?
Не знаю, поліція?
Як би я не хотіла,
не можу замінити поліцію ЛА і прочісувати місто в пошуках вашої подруги.
Але суддя дала ордер на арешт.
Це просто папірець.
Знаєте скільки невиконаних ордерів на арешт?
Десять.
Мільйонів.
То що? Ми просто дамо їй втекти?
Ви сказали, що це справа.
Ви сказали «явні ознаки крадіжки».
Ви не зробите свого?
Знаєте, який у мене зараз список справ? Десять убивств.
Тероризм. Це моя робота.
Ваші гроші на відпустку - не вищий пріоритет.
Агов, між нами,
схоже, вона обібрала ще й купу банкірів.
Ми поки це не розголошуємо,
бо, ймовірно, це осоромить багатьох впливових людей.
Але прокурор говорить про скликання колегії присяжних,
побачимо, що вийде зробити.
Тож ви не сама. Вас не забули.
Найкраще, що ви можете - чекати.
Почекайте на колегію.
Дякую за швидку зустріч.
Ні. Дякую, що прийшла під час декрету.
Вітаю, до речі.
Дякую.
Повернення героїні.
Ти бачила ChartBeat?
Найрезультативніша стаття за п'ять років - про Делві.
Мережі вибухнули.
Дзвінки, видавці, рекламодавці.
«Що далі планує Вів'єн? Що планує Вів'єн?»
Вони просили твою думку щодо Елізабет Голмс.
Чи Трампа. Білий дім як «12 Джордж».
Звісно, ми сказали їм усім, що ти вийшла з гри на якийсь час.
Взагалі-то, я тому і хотіла зустрітися.
Я знаю, чого хочу далі.
Продовжуй.
Розмахнися на повну.
Я вже піду. Люблю тебе. Бувай.
Ти їдеш куди?
-Джеку! -Вибач, ти їдеш куди?
У Німеччину.
Чому?
Бо що як вона не фейкова?
Що як вона не фейкова спадкоємиця?
Що як вона казала правду весь цей час?
Гроші, з якими вона з'явилася в Нью-Йорку. Звідки?
Чутки, що вона може відмивати гроші.
Усі ці підозрілі відповіді від її батьків.
Так, пригальмуй.
Це може бути більше за Анну.
Це може бути більше, ніж усі думають, і я…
Я знаю, невдалий час.
Ненавиджу бути не в одній кімнаті з нею.
Не уявляю, як воно - бути на іншому континенті,
але все організовано.
Журнал купив мені квиток, готель. Я…
Навіть найняли перекладача.
І це лише на тиждень.
Це відповідальність журналістки.
Просто… як журналістка,
чи не маєш ти тримати дистанцію від героїв своїх текстів?
Ця дівчина - соціопатка.
Вона обдурила всіх тих людей, начебто маючи гроші,
а тепер що, дурить тебе?
Усе не так просто. Вона не соціопатка.
Звідки ти знаєш?
Через те, що сталося в «Шато Мармон».
Є ще щось, чого ані я, ані ти, ані ще хтось, не знає.
Та я відкрила цю скриньку Пандори і тепер маю її закрити.
ЧЕКАЮ НА ТОЙ ПЕРЕКАЗ.
БЕРЛІН
Вибачте, я не говорю німецькою. Я тут зустрічаюся з татом.
Прошу відкрити.
Вона замкнена. Я не знаю коду.
Я маю зразу принести це татові.
Агов! Припиніть!
Агов.
За клопіт.
Ходімо з нами.
Куди ми йдемо?
До твого батька.
1 СІЧНЯ 2006 АННА ПРИЄДНУЄТЬСЯ ДО БАТЬКА В НІМЕЧЧИНІ
Міра, ваша перекладачка.
Вибачте, певно, злякала вас.
Дякую. Ні. Вибачте, я просто замріялася.
Уявила, як Анна покидає Росію і прибуває сюди сама.
Знаю. Я все намагаюся уявити, якою дівчинкою вона була.
Ви теж?
Гаразд, я пообіцяла, що не буду занадто фанатіти,
але я, щоб йому, у захваті від вашої статті.
Це так мило.
Усі в захваті. Усі в Німеччині такі: «Це ми створили?»
І я в школі журналістики,
і всі пишуть одне одному,
що отак треба писати сюжетний нарис.
Дякую, дуже приємно чути.
Тож, коли професор побачив,
що ваш журнал шукає перекладача…
Так, конкуренція була жорсткою.
Може, хабарі були, а може, і ні.
Гаразд. Чудово.
Ви прокинулися.
Хто ви?
Про це пізніше.
Спершу, можете сказати, хто ви?
Анна.
Який сьогодні день тижня?
Я ніколи не знаю, який день тижня.
Ви знаєте, де ви?
Виглядає як срана лікарня.
Молодець.
Я психіатр, Ендрю Міллікен.
Ви в лікарні Сідар-Сінай у Лос-Анджелесі.
Знаєте, чому ви тут, Анно?
Вас знайшли без тями з пустою пляшечкою ксанаксу.
Ви драматизуєте.
У мене був стрес, просто хотіла спати.
Ми реанімували вас. Ви були на апараті штучного дихання.
Вам дуже пощастило.
Добре. Дякую. Я вже піду.
Взагалі, мені все ще треба провести повну оцінку,
і ви в психіатричному відділенні.
Отже, ви тут на 72 години, або доки ми не визначимо наступні кроки.
Що ви зробите, якщо я піду? Вб'єте мене?
Я введу золотий код.
Прийдуть фізіотерапевти і зв'яжуть вас.
Я не боюся фізіотерапевтів.
І я муситиму повідомити правоохоронців.
Тож почнімо.
Тож цей чоловік - Вадим,
батько Анни, стверджує, що він просто інженер,
якому важко було прогодувати сім'ю після розвалу Союзу.
Врешті емігрував до Ешвайлера,
міста, у яке ми зараз їдемо.
Каже, керує бізнесом рефрижераторних перевезень.
-Не певна, що вірю. -Чому ні?
Анна жила геть не скромно, коли поїхала з Ешвайлера.
Стажування в Берліні й Парижі.
Вступила в коледж Святого Мартіна і через тиждень кинула.
Чи міг усе це дозволити собі далекобійник?
А ще…
Схоже на дім далекобійника?
Тож звідки, гадаєте, прийшли гроші?
Вибач…
Проблеми новоспеченої мами.
Так чи інак,
щодо грошей я не певна,
але, думаю, тут важлива сучасна історія Росії.
Тож Радянський Союз розпадається,
раптом усі державні шахти, фабрики,
цілу країну можна розхапати.
Ті, хто вхопить, стають неймовірно впливовими.
Ешвайлер!
ЕШВАЙЛЕР
Та врешті росіяни втомлюються від цих ґанґстерів
і обирають нового президента Володимира Путіна,
що починає рішучу боротьбу з ними.
Тож олігархи починають ховати гроші за кордоном.
Ховають у європейських містечках, за нудними фіктивними фірмами,
типу рефрижераторних перевезень.
І пік цієї шаленої грошової лихоманки?
2006-й. Саме коли Анна прибуває в Німеччину.
Анечко!
Ти справді тут!
Що сталося?
Не зважай.
Пляшку… Шато Петрюс 1996-го.
Тату, що коїться?
Що коїться?
Ми святкуємо наше нове життя разом.
У Росії ти ніколи вина не пив.
У нас не було нічого гарного.
Ти купував дієтичну колу раз на рік, на свій день народження.
Хочеш коли?
Ми ніколи не їли в ресторанах.
Тобі сподобається.
Обіцяю.
Пане, наш бармен наполіг…
Хотів переконатися, що ви знаєте, що ця пляшка коштує 3000 євро.
Це дуже турботливо.
Я візьму її. Дякую.
І дієтичну колу.
Я хочу, щоб ти запам'ятала цього офіціанта.
Як він нас образив. Бо ми іноземці.
Люди тут припускають, що ми бідні, брудні, у відчаї.
Але, Анько, у мене тепер є друзі.
Впливові друзі.
Ми більше не бідні.
Я люблю, коли вино солодке.
Ти маєш приголомшити цих людей своєю вищістю.
То Анна контрабандою ввозила гроші для батька?
Тобто, може…
Я знаю, це притягнуто за вуха,
але про неї ходять шалені чутки.
Так у її випадку працює.
З трьох дурниць, які чуєш про неї,
одна зазвичай правдива.
Хай там як.
Ходімо до вілли Сорокіна.
З'ясуємо, що дурниця, а що ні.
То чому ви покинули Нью-Йорк?
Я люблю Лос-Анджелес восени.
Ви розповіли комусь, що будете тут? Друзям? Сім'ї?
Я мушу всім усе розповідати?
Гаразд.
Як щодо цього?
Чи є хтось, з ким я міг би поговорити?
Хтось у Німеччині?
Навіщо вам це?
Може помогти вам вибратися.
Моя робота - визначити, чи безпечно вас відпускати, і…
Якщо я б справді хотіла вбити себе, я б це зробила.
Я не близька з сім'єю.
Знаєте, це тривожний дзвінок для таких, як я.
Я не про це.
Усе життя в Німеччині просто позаду.
Воно просто… минуло.
Тактовність у журналістиці - це все.
Навіть коли грюкаєш у чиїсь двері без запрошення.
Особливо тоді.
Підготуй усі наймиліші, найввічливіші німецькі слова.
Тож, по суті, найменш німецьку німецьку.
Саме так.
Думаю…
Вілла… має бути тут.
Просто тут.
Що за хрінь.
Може, адреса не та?
Це схоже на…
Це…
Вадиме!
Облиште мене!
Вадиме! Прошу, треба поговорити!
Я ще раз перевірила фото і порожню ділянку,
вона точно колись була там.
Вілла, у якій виросла Анна. А тепер вона просто зникла.
Випарувалася.
Як такий особняк може просто зникнути?
Так, думаю, з його вигляду,
він не такий впливовий, як я думала.
Може, він був скоріше ґанґстером, ніж олігархом.
Може, зберігав там контрабанду.
Зброю, наркотики…
Так.
Німецька поліція почала підбиратися, він мусив спалити.
-Страхове шахрайство. -Конкуренти!
Чи…
Лиш глянь. Я була інтелектуалкою з Нью-Йорка.
Досвідченою, уїдливою літераторкою.
Тепер я переслідую російських чоловіків у провулках
і вся така Клер Дейнс.
Я піду з тобою.
Ви приїхали до Лос-Анджелеса, бо втікаєте від чогось?
Від чого мені втікати?
Я лише дивлюся на докази.
Білет в один кінець, не сказали нікому, платили готівкою…
Це нічого не доводить.
Ви читали Достоєвсього?
Звісно. Ще в коледжі.
Мій батько любив Достоєвського.
«Злочин і кара» був його улюбленим романом.
Наполіг, аби я прочитала.
І там цей персонаж, Свидригайлов,
одного дня, раптом,
каже, що заробить статок в Америці.
Він прощається з усіма друзями.
«Бувайте! Я їду в Америку».
Знаєте, що він далі робить?
Розкажіть.
Стріляє в себе.
У голову.
Ну,
тепер ми хоч говоримо.
Ну, ласкаво прошу до німецького містечка.
Почнімо.
Побачимо, хто знав Анну, коли вона була просто сусідською «фройляйн».
Каже, що знав Сорокіних.
Схоже, Вадим хотів продати йому морозилку.
Він ніколи йому не довіряв.
Що?
Що він сказав?
Сказав, що росіяни і турки не хочуть вливатися в німецьке суспільство.
Він сказав це тобі?
Ласкаво прошу до містечка в Німеччині.
Агов.
Ковбаски - хрінь.
Так, я читала вашу статтю. Не могла повірити. Наша Анна?
Якою вона була тут?
У тому й справа. Вона була нормальною.
Може, трохи сором'язливою.
Сором'язливою? Анна?
Важко уявити.
Трохи незграбною.
Витала в хмарках.
Але, може, це просто через її німецьку, вона ще не була ідеальною.
Вибачте, я маю іти на урок, але успіху вам.
Не можу дочекатися, аби почитати ще про нашу зірочку.
Ого, це місце виглядає, як…
Не кажи «Гоґвортс».
Вибач. Це було грубо. Просто вирвалося.
Звідки ти знала, що я це скажу?
Американці думають, що всі ці старі місця виглядають, як Гоґвортс.
Ти мене розкусила.
Але глянь на це. Хотіла б і я ходити в таке місце.
Що?
Просто скажи.
Я ходила в таке місце.
Я ненавиджу такі місця.
Уся ця стара плитка, сімейні герби і латинські девізи.
Кажуть, це місце німецьке.
І для німців.
І якщо ти не німець, тобі тут не раді.
Тож…
якщо ти з Туреччини, чи Росії, надто, якщо твій тато якийсь бандит…
Може, їдальня додасть борщ до меню.
Чи можна її звинувачувати за сором'язливість у такому місці?
Може…
Не знаю. Просто це мені не схоже на Анну.
Вам було 15.
Ваш тато попросив вас кинути все, що ви знали.
Дім, друзів, мову.
-Ви ображені на нього за це? -Ні.
Я вірила в обіцяне світле майбутнє.
А коли переїхали?
Ні, іммігрантам всюди важко.
Люди були жорстокими.
-Ви тоді образилися на нього? -Ні.
Бо я пам'ятала, чому він мене навчив.
Не дозволяти нікому визначати, хто ти за твоїм минулим.
Показати їм світле майбутнє, яке твориш.
Я образилася, що він забув.
Тобто?
Коли ми втратили дім.
Коли люди сказали, що не матимуть справи з росіянами.
Коли світле майбутнє не настало, і…
Продовжуйте.
І він почав пити.
Великий, сильний батько, якого я знала, став малим і слабким…
і злим, і…
Жорстоким?
Що б ви робили,
якби він став жорстоким?
Я читала журнали.
Ховалася у своїй кімнаті з…
Vogue, Vogue Deutsch, Vanity Fair, Harper's Bazaar.
Я хотіла навчитися всьому.
Аби могти бути будь-ким.
Бо…
я все ще вірила у світле майбутнє.
І збиралася зробити все, аби вибратися з Ешвайлера.
Подалі від дівчат зі школи.
Подалі від…
мого батька.
Навіщо це?
Анно, ви плачете.
Спитай, чи він знає, що сталося з віллою.
Він каже про промзону, що була хімічним заводом,
який згорів у 80-х,
певно, Міністерство охорони здоров'я з'ясувало, що будинок забруднений,
тож Вадим мусив його знести.
Анна жила в забрудненій віллі?
Тож Вадим справді продавав рефрижератори.
Вілла була забруднена.
Він купив її, бо ніхто більше не хотів,
й Анна була просто незграбною ученицею.
Вибачте, ви сказали «Анна»?
Вибачте, що перебиваю, але ви американка?
Ви говорили про Анну Сорокіну?
Ви її знали?
Краще б не знала.
Сучка зробила моє життя пеклом у старшій школі.
Учителька сказала, що вона була сором'язливою.
Що ті вчителі знають?
Вона була трохи тихою, коли переїхала сюди.
І в неї була погана німецька, але тоді вона стала одержимою одягом.
Почала одягатися краще за всіх.
Стала типу поліцією моди.
Гаразд. Це наша Анна.
Ви все ще це носите?
-«Прост»! -«Прост»!
Вона казала гидоту, якщо їй не подобався твій одяг,
тобто, у моєму випадку, щодня.
І всі просто сміялися.
Серйозно, Кларо? Ти була найгіршою.
-Ти так хотіла їй сподобатися. -Не хотіла!
Мала дивну силу над людьми. Надто коли ми дізналися про її тата.
А що з ним?
Люди казали, він типу ґанґстер абощо.
І що він побив чиїхсь батьків.
Люди боялися його.
Й Анну також.
Так.
Бачиш?
Тут є щось, щось більше, правда?
-Правда? -Може, і так.
Може?
Ми поговорили з половиною міста.
І що в нас є? Чутки, плітки…
Маєш рацію. Вибач.
Єдине інтерв'ю, що має значення, - з Вадимом.
Але Вадим з нами не говоритиме.
Ми його змусимо.
Тож, коли ви покинули Німеччину, ви втікали від чогось.
Я втікала до чогось.
Того прекрасного світу з журналів.
Того світу не існує.
Взагалі-то, існує.
У Лондоні, Берліні, Парижі, Нью-Йорку.
З їхніми ночами, вечірками.
Я пила два келихи шампанського,
дивилася на тих красивих людей навколо і думала:
«Я зробила це. Я тут.
Я в центрі світу».
А тоді з'являється хтось потворний,
або хтось розповідає нудну історію,
або вмикається погана музика,
і тоді ти знову ніде.
Тож
ти п'єш третій келих, четвертий…
п'єш кілька таблеток і…
тобі цікаво, де краща вечірка.
Може, у Лос-Анджелесі.
Може, у «Шато Мармон».
А тоді прокидаєшся тут.
Найкраща вечірка з усіх.
Вадиме?
Я знаю, це агресивно…
Ніяких репортерів!
Я не якась репортерка. Я відкрила цю історію. Я знаю вашу дочку.
Вона сама в камері в Райкерс.
І я не знаю, хто ви - олігарх, ґанґстер,
але я знаю, що ви її батько і маєте їй допомагати.
І я можу помогти вам помогти їй, якщо просто зі мною поговорите.
Міро, можеш?
Вона справді хороша людина,
просто трохи знервована.
А ще, щойно народила?
Я не знаю, чи це важливо.
Та вона просто хоче поставити кілька запитань
про вашу дочку і…
Обіцяю, ми залишимо вас у спокої.
Добре.
Поговоримо.
Каже, що не може пояснити, що зробила Анна.
Він сам не може зрозуміти.
Вона завжди хотіла більшого.
Вона завжди розглядала журнали, хотіла найкращого взуття, одягу.
Багато дівчат розглядають журнали.
Більшість не скоює шахрайства.
Вона стала нерозважливою.
У Москві кажуть:
«Навіщо відкладати гроші на чорний день, коли можеш витратити їх на Manolo Blahnik?
Бог не пошле чорний день дівчині в такому взутті».
Вадиме…
я скажу дещо непублічне. Але…
багато людей, схоже, думають,
що ви сховали десь гроші.
І ваша дочка теж.
Я не знаю, чи це правда, але…
цим містом літає багато чуток.
Багато людей тут думає, що ви якийсь олігарх.
Чи прикриваєте відмивання грошей.
Чи…
ґанґстер.
Він лише намагався забезпечити сім'ю.
Можемо їх побачити?
І чи можемо ми побачити ваш дім?
У вас є сім'я?
У вас що, немає сім'ї, дітей, близьких, ви хотіли б цього для…
Якщо чесно, найгірше те, що я поводжуся геть як він.
П'ю, аби уникнути своїх проблем.
Це як намагатися якось від нього втекти і врешті стати ним.
Яке наступне питання?
Взагалі-то, це… все.
Це все?
Я схвалюю вашу виписку.
Думаю, те, що сталося - нещасний випадок,
і не думаю, що ви ризикуєте ще собі нашкодити.
Але
я рекомендую вам подумати про наркологічну установу.
Реабілітаційний?
Знаю, є певна стигматизація, пов'язана з цим словом,
але те, що ми сьогодні тут зробили - лише початок.
Одна хороша розмова не змінить вашого життя, Анно.
Вам потрібна зміна,
свідома, цілеспрямована, для вас і ні для кого більше.
Це тяжка робота.
Це…
Це просто…
звучить так чмошно.
Ви здивуєтеся.
Особливо тут.
У Лос-Анджелесі одні з найзручніших установ світу.
АННАДЕЛВІ Я В БУ, СУЧКИ!
ПАСАЖ МАЛІБУ
Групова терапія о шостій,
тож доти можете вільно досліджувати територію і почуватися як вдома.
З міркувань конфіденційності ми не дозволяємо фото.
Гаразд, думаю, одна не зашкодить.
І ще одна річ.
Не думаю, що у вашому файлі вказаний спосіб оплати.
Ви приймаєте перекази?
Можете в це повірити?
Крутий басейн.
Сказала, я маю відвідати її в ЛА, наче ми досі подруги.
Наче не крала в мене 60 000.
-Хіба копи не в ділі? -Що з них взяти.
Не віриться, що вона там біля басейну,
поки я тут ухиляюся від моєї кредитної компанії.
Я чула, якщо легально змінюєш ім'я, вони не можуть змусити тебе платити.
Що? Розслабся! Просто намагаюся допомогти.
Легко сказати, тобі вона гроші віддала.
І як це ти зараз така спокійна?
Я просто не даю Анні ще щось у мене забрати.
Ні мого часу, ані моєї уваги.
Хотіла б я собі твій дзен, ти геть не зла.
Ось що я скажу про гнів.
Коли ти злишся, ти - лише персонаж у чиїйсь історії.
Але коли ти відпускаєш гнів, ти відроджуєш свою власну історію.
Знову стаєш власною протагоністкою.
Чорт забирай. Ти це бачила?
Виглядало, наче він хотів мені голову відірвати.
Думаю, йому просто було ніяково.
Той, хто так обороняється, мусить мати багато секретів.
Його сім'ю тероризували репортери.
-Думаю, тобі не слід… -Уявляєш його як тата?
Думаю, я все не так сприймала.
Що, як Анна стала тою, ким вона є,
не через батька, а всупереч йому.
Що, як він був її сутенером?
Це би багато пояснило, чому вона ніколи не говорить про минуле.
Як дивно ставиться до сексу.
Зациклення на старших чоловіках.
Оз, Денні Роуз, Алан Рід!
Вів'єн, думаю, це просто був чоловік у сильному стресі.
Втомлений, з важким життям.
Ти не знаєш Анну так, як я.
Не нудне життя її створило.
Я знайду тебе потім.
Вів'єн.
Нью-Йорк такий застарілий.
Зараз усі найкращі випускники мистецьких шкіл їдуть із Єлю в ЛА.
Тож так.
Тому я думаю заснувати свій фонд тут.
Гаразд.
Ми обговорювали радикальне самоспівчуття.
Перепрошую.
Рейчел, ти нарешті подзвонила, сучко. Я сумувала.
Знаєш що? Я теж скучила за тобою.
Так, сподіваюся.
Тож я в Лос-Анджелесі на Новій зустрічі працівників Vanity Fair,
і, Анно, я знаю,
у нас останнім часом
натягнуті стосунки,
але я знаю, що ти хороша
і завжди хочеш, як краще.
Може, ми б могли зустрітися на обід?
Що було, те було. Почнімо спочатку?
О боже. Так, будь ласка.
Я тут у Малібу.
Якщо я скину адресу, зможеш мене підібрати?
Звісно. Скоро буду.
Добре. Бувай. Побачимося.
-Вибач. Я загубилася. -Мамо. Тату.
-Я йду. -Тату.
Це ви написали про нашу дочку?
Думаю, вам краще зайти.
Використання щоденних афірмацій - нагадування про власну цінність.
Результати в довгостроковій перспективі.
Я маю йти. У мене обід.
У Spago ще ходять?
Анно, ти не можеш просто піти. Це реабілітаційний центр.
Це ж не в'язниця.
ПАСАЖ МАЛІБУ - БАСЕЙН - ТЕНІСНИЙ КОРТ ФІТНЕС-ЦЕНТР - САД ДЛЯ МЕДИТАЦІЇ
Рейчел, ти де?
Я тут, просто вийди за ворота. Я от за рогом.
Анна Сорокіна?
Що за хрінь? Я маю зустрітися з подругою.
Рейчел?
Рейчел!
У Нью-Йорку видали ордер на ваш арешт.
Що? Я…
Я відведу його нагору.
Пива?
Звісно.
Він каже, йому шкода, що накричав на вас у ресторані.
З вами всіма напливло багато стресу.
З нами всіма ким?
Думаєте, ви одна така?
Щодня. Імейли, дзвінки, стукіт у двері.
Анна Делві. Делві!
Я не знаю цього імені.
То вона просто вигадала ім'я?
Звідки, ви гадаєте, вона його взяла?
Ні. Ми цього не робитимемо.
Без журналістики.
Це не лише через мене.
Якби не я написала, це б зробив хтось іще.
Вона ваша дочка. Вона скоїла дещо погане і стала відомою.
До чого тут ми?
Це я й намагаюся з'ясувати.
Вибачте, що зайшла без дозволу. Але…
я просто чула всі ці чутки.
Чутки, так. Завжди чутки.
Ще з переїзду, завжди «страшні росіяни».
Так, вона продає героїн у рефрижераторі.
У них радянське золото закопане на задньому дворі.
Хто знає? Може, у мене десь у серванті є член Распутіна.
А тепер наша дочка - кримінальний геній.
Тільки от це правда.
І вона мала десь цьому навчитися, еге ж?
Я просто намагаюся з'ясувати де.
Прошу.
Ви мати?
Уже кілька місяців.
Легше уявляти її батька й мене монстрами.
Краще вірити, що монстри створюють монстрів.
Тому що ми думаємо, що творимо дітей.
Ми думаємо, що формуємо їх і створюємо тих, ким вони стають.
Через те, що ми турбуємося про них, ми любимо їх і ми їх спрямовуємо.
Але ні.
Ми не творимо їх.
Діти не походять звідкись. Вони проявляються.
То вона завжди такою була.
Знаєте, іноді,
є діти, як мій Іван, їхня душа - це твоя душа.
А іноді є діти, наче…
незнайомці під твоїм дахом.
Анна була незнайомкою. Усе життя.
Холодною незнайомкою.
Але…
Ви знаєте, що вона намагалася вбити себе?
У Каліфорнії?
Чому хтось, як вона,
хто ні про кого не дбає, хтось настільки впевнений,
настільки вільний від невпевненості у своїх силах, пробує щось подібне?
Я думала, що знайду розгадку тут.
Щось темне в її минулому. Я була одержима.
Ви піклуєтеся про неї.
Вона вміє змушувати інших піклуватися про неї.
Але якщо ми навчилися відпускати, то і ви зможете.
Ви просто відпустили її?
Вашу рідну доньку?
Ні.
Ми ніколи не могли її зрозуміти.
-Вів'єн? -Ти ще не спиш?
Що це на тобі?
Довга історія.
Знаєш,
я збираюся обміняти квиток і полетіти додому раніше.
А як же додаткова стаття?
Переконаюся, що тобі заплатять, і скасую її.
Жодна дитина не має чути того, що мали сказати її батьки.
-Вибач, що притягла тебе сюди. -Знущаєшся?
Коли я могла б транскрибувати запис на парі.
Це було значно веселіше.
-Ходімо? Не забудь сумку. -Ходімо.
Прокуратура округу Мангеттен рада оголосити
обвинувальний акт Анни Сорокіної.
Пані Сорокіна також відома як Анна Делві.
Її звинувачує Верховний суд штату Нью-Йорк
у двох спробах розкрадання першого ступеня,
трьох спробах розкрадання другого ступеня
і одній спробі розкрадання третього ступеня,
а також крадіжці послуг.
Хай там що, не згадуйте «Метс».
Суддя - фанатка старих Доджерс,
думає, вони в Лос-Анджелесі тимчасово
і повернуться в Бруклін.
А «Метс» - узурпатори.
-Зрозуміли? -Тодде.
Анна?
Агов, це моя клієнтка.
Отже, наступного разу ви побачите її в робі.
Я знала, що її чекає фіаско, але…
Що вона взагалі робила в Лос-Анджелесі?
Була на якійсь реабілітації.
Реабілітації?
Звідки ти знаєш?
Слухайте, я не хотіла казати, але…
Я говорила з нею по телефону під час арешту.
Серйозно?
Оце збіг.
Це було сюрреалістично.
Це було жахливо.
Хоч би з нею добре поводилися.
Уявляєте?
Анну у в'язниці?
Закладаюся, ти уявляєш.
О боже! Мені подобаються твої тату. Вони такі милі.
Привіт, ми скучили.
Мої груди зараз вибухнуть.
Ось що прийшло поштою.
Що за…
В. СОРОКІН - КАММЕРҐАССЕ, 74 54329 ДЮРЕН / ЕШВАЙЛЕР - НІМЕЧЧИНА
В. КЕНТ - 3218 8-МЕ АВЕНЮ - БРУКЛІН, НЙ - 11275 - США
Зачекай секунду.
Дорога Вів'єн, вибачте, якщо записка не ідеальна, це «Google Перекладач».
Моя дружина вбила би мене, якби знала, що я вам це надсилаю,
та, як і ви, я не можу припинити думати, чому моя дочка хотіла собі нашкодити.
Лікарня надіслала нам це.
Я не можу там знайти відповідь.
Може, ви зможете. Вадим.
СЕДАРС-СІНАЙ ПОЧАТКОВА ПСИХІАТРИЧНА ОЦІНКА
АНКЕТА ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВ'Я СКАРГА - СПРОБА СУЇЦИДУ
-Сподіваюся, ти тут, аби вибачитися. -Замовкни.
Для інших твій батько був мільйонером-бізнесменом,
що от-от тебе озолотить.
Для лікаря - аб'юзивним алкоголіком, від якого ти мусила втекти.
Це не історія Анни Делві.
Ти не намагалася вбити себе.
Привіт, мені знадобиться ще розе.
Можете когось прислати через 20 хвилин?
У разі, якщо я не відповім, двері незамкнені.
Просто ще одна афера.
Розвела всіх у Нью-Йорку
і поїхала в Лос-Анджелес, розвела їх там.
І я дала тобі розвести й мене.
Я й не казала, що намагалася покінчити з собою.
Люди просто люблять плаксиві історії.
Усі так хочуть допомогти.
А тоді мені стало цікаво, навіщо вона все так ускладнила?
Могла ж сховатися будь-де.
Але вона навмисне прокралася на реабілітацію.
Тоді я перевірила візові закони США. Термін твоєї візи закінчувався.
Та час спиняється для госпіталізацій, разом з реабілітаціями.
Ти тягнула час.
Що ти робиш?
Припини.
Що? Ти не цього хотіла?
Ти розплутала справу. Ти справжня журналістка-розслідувачка.
Звідки в тебе ці бланки?
Від твого батька.
Мого батька?
Так.
Я бачилася з ним. І він не пішак.
Чи фантазія. Чи монстр.
Він - батько, що тебе любить.
Тоді де він?
Чому не тут, зі мною?
Ти дала багатьом людям багато причин відмовитися від тебе.
Але, Анно,
я все ще тут заради тебе.
Я все ще вболіваю за тебе.
І я тут сказати тобі, що ти не мусиш і далі це робити.
Ти можеш робити щось нове.
Убий Анну Делві.
Тобто?
Припини обман.
Припини вдавати.
Визнай, що зробила. Вибачся перед усіма.
Визнай провину. Повернися до Німеччини.
До родини. Знову стань Анною Сорокіною.
Що? Просто визнати, що я якась злочинниця?
Це не моя історія.
То яка твоя історія, Анно?
Ти журналістка.
Ти… Ти маєш з'ясувати це сама.
Або муситимеш дивитися разом з усіма.
Ходімо!