СЕРІАЛ NETFLIX
Тож ви готові?
Я готовий.
Великий день.
Присяжні будуть різношерсті, та нам треба лише декілька,
мабуть, жінок, що або полюблять мене, бо інакше неможливо, або співчуватимуть вам.
Бо ви пробували створити і досягти.
Якщо не вашим методам.
Яка стратегія?
Усе тримається на двох словах:
небезпечно близько.
Коли суддя дасть присяжним вказівки обговорити злочин з умислом,
це означатиме, що вона наполягає на винесенні вердикту.
Вона попросить їх вирішити,
чи ви були небезпечно близькою до скоєння злочину.
Менші обвинувачення,
Готель The Beekman, позичений літак,
нам хана, забагато доказів.
Єдиний вихід -
шалено закохати в себе всіх присяжних.
Але з Fortress, City National, і Рейчел, бляха, Вільямс -
з великими, у нас є шанс.
Ми можемо доводити,
що ви ніколи не були небезпечно близькою до скоєння злочинів.
Тож ви доводитимете, що я некомпетентна.
І не кримінальний геній?
Так. Це моя робота.
Я створювала бізнес.
І це буде частиною мого захисту,
але це не екзамен у бізнес-школі, це ваша свобода на кону.
І я маю довести їм, що ви аж ніяк не могли
отримати ніяких грошей для фонду. Гаразд?
Гаразд.
Ще питання?
-Що я вдягну? -Мені начхати.
Суд видає одяг.
Простий, але…
Я маю подумати над брендом.
А ще, для жінок це інакше. Я ще й вам це маю пояснювати?
-Просто викличте стиліста. -Ви нервуєтеся.
Не контролюєте ситуацію.
Я чудово розумію.
Найкраще виглядати скромно, вдягти судовий одяг,
дати мені заспівати пісню
про те, яка ви молода, хороша, пробивна дівчинка,
і ми матимемо шанс…
переконати цих бідолах, що застрягли в суді присяжних,
що ви не були небезпечно близькою до обдирання Рейчел і цих банків.
Гаразд?
«Данке». Код.
Ти казала, дві локшини за десять хвилин.
Дай мені ще 20, і я дам тобі чотири. Іди.
І розкажи всім!
Йоу.
І тобі йоу.
Хто твоя стилістка, що займається реперами?
-Наташа. -Так.
Ти обдумуєш образ для суду…
Я думаю щось у стилі головної курви, але ще й типу молодої кокетки.
Типу Лоліта і Мілдред Пірс, але зараз.
Гроші є?
Ти знаєш, я маю капусту.
Ти не маєш говорити жаргоном лише тому, що ти на зоні.
-Поговори з нею, я передзвоню. -Тобто «дзеленькну»?
-Ти в нормі? -Так, а що?
Маєш писати попередження, перш ніж дзвонити.
Я думала, у тебе рак, чи ти вагітна, чи ще що.
Ні, я добре,
але подруга в халепі, завтра суд.
Резонансна…
Аферистка з SoHo? Так, знаю.
Попрацюєш із нею?
Щоб вона й мене кинула? Ні, дякую.
Це вона, я…
Наташа, Анна. Анно…
Наташо, привіт! Дякую, що робиш це.
Моя ставка - 1200 за день, просто щоб…
Так! Так, звісно.
Батько перекаже тобі гроші, щойно почнемо.
Класно, то який вайб?
Фото з цього суду житимуть вічно.
Вони взагалі можуть у перспективі визначити всю мою особистість, тож…
Тож не тисни.
Гаразд, маю йти.
Так, я тебе зрозуміла.
Класика із сучасним штрихом.
Професіоналка з богемною стороною.
Ідеально. Фотографи будуть позаду мене
більшу частину засідання, тож про вигляд ззаду не варто забувати.
Щоб я? Ніколи.
Боже, ну й освітлення там.
Злісні флюоресцентні лампи, сильний силует може перемогти все.
Не хвилюйся.
Я зрозуміла, Анно.
Дякую.
Ось.
Вів'єн. Як ти?
Тож хто писатиме про мій суд?
Звідки я знаю? Мабуть, The Post.
The Post, звісно, але як щодо The Times?
The Times? «Нью-Йорк Таймс»?
Чи мережі?
Я не знаю наскільки національним є інтерес у цій справі.
Але ти б могла їх зацікавити.
Я роблю репортаж засідання, не рекламую його.
Більше поширення на користь і тобі, ні?
Анно…
Обґрунтовує репортаж,
це якщо ти не вдоволена простою місцевою статейкою.
-Ти не хочеш лаврів? -Я кладу слухавку.
Тобі би ще дати портрет Рейчел, показати, яка вона мутна стукачка.
Бувай, Анно.
Сподек і партнери.
Тодда, негайно.
Боюся, він не тут, Анно.
Ти брешеш, Алексі.
Хочеш переказати щось?
Знаєш, я зустріла тут багато колоритних персонажів.
Убивць, кілерок,
я й не знала як це дешево - когось убити. А ти?
Типу, серйозно, за ціною паленої сумочки від «Шанель».
-Серйозно. Можеш повірити? -Щось переказати?
Скажи Тоддові подзвонити моєму батькові.
Хай він або перекаже десять штук моїй стилістці,
або принесе їх на суд.
Я перекажу йому.
І, Алексі, не бреши наступного разу.
ТОДД
У всіх нас є трохи Анни.
Усі трохи брешуть.
Ми всі, кожен з нас, всередині…
У всіх нас є трохи Анни.
Не в мені.
Може, ви трохи підлатали резюме, перебільшили на презентації продажів,
погралися з фільтрами в соцмережах.
-Винна. -Усі ми так робимо.
Кожен із нас став брендом,
образом, брехнею, яку проєктуємо у світ.
-Що? -Нічого.
-Добре звучить? -Дуже.
-То що? -Що «то що»?
Погодься зі мною. Покритикуй, допоможи, будь-що, але не приховуй.
-Їй пощастило тебе мати. -Правда ж?
Це було двозначно?
Мати мене? Думаєш, вона мною володіє?
-Ну ж бо, Меґс. -Я просто…
Я хочу перенестися у весняні канікули.
Хочу піску під ногами, маргарити в обох руках.
Я хочу сімейних розваг на мілководді підігрітого басейну,
і ще хочу, щоб цей суд був позаду.
Я теж цього хочу.
Думаєш, я цього не хочу?
Чорт забирай.
Ти сподобаєшся присяжним. Покажи їм.
Так.
Так, ні, я в дорозі.
-Бекстер. -Макко.
Хто це?
Очі й вуха. Представник від Сая.
Прокурор зацікавився.
Привіт, я щось пропустила?
-Усе ще чекаємо. -Де мені сісти?
Команда Анни на цьому боці.
Команда Рейчел на тому.
Нефф, люба, я в цьому всьому Швейцарія.
-Тобто вона не вдягнена? -Обвинувачувана в тюремній формі.
У чому справа, пане Сподек?
Я не певен у чому справа, Ваша честь.
-Що сказала Наташа? -Вона писала, що передала одяг.
-Чому не… -Охолоньте. Пишу.
За всі мої роки
мене тримали під прицілом у цій залі,
та ніколи - через гардероб.
Якщо можна поговорити з…
Я думаю суд надає одяг для тих, кому він потрібен.
Так. Я знаю.
Ще одна зірка до вашого звіту, прокуроре.
Підсудна не одягне його.
Я питиму свою каву з льодом, пане Сподек,
і коли я закінчу,
якщо ваша клієнтка не буде переді мною, одягнена,
я буду дико, глибоко невдоволена.
Так, Ваша честь.
І нехай її гігантський розмір вас не обдурить.
Я п'ю швидко.
Одягайтеся. Ми не можемо затримувати суд.
-Це божевілля. -Цей одяг - божевілля.
Я краще піду в цій робі.
-Ви не можете. -Чому ні?
Бо перше враження має значення для присяжних,
і вам наче надто зручно в тюремній робі.
І суддя не дозволить цього. Це незаконно.
Поганий вигляд у суді може призвести до ануляції процесу.
Ви робите з неї ворога в перший же день.
Кожна секунда затримки…
Тоді дістаньте одяг, що я вдягну.
Одягніть клятий одяг. Це вам же шкодить, Анно.
Мені? Я в нормі.
-Скажіть їй вдягнути одяг від суду. -Я казав.
Вона глянула, наче я попросив її в сраку дати.
-Де клятий одяг? -У «Райкерс». Вона залишила його вчора.
-Інший є? -Я не можу зв'язатися…
-Принесіть сюди. -Не можу зв'язатися.
-Думаю, вирубалася після… -Розбудіть її.
Я на вас не працюю.
Це так ненормально.
У нас 30 хвилин, перш ніж суддя вивалить на мене все лайно.
-Краще підіть на шопінг. -Я?
Ви розберетеся, а в мене зміна.
Гаразд, це… Я в суді, я не можу піти на шопінг.
Я не можу брати участь у захисті Анни!
Це неетично, і, з точки зору журналістики, занадто.
Ну а я клятий чоловік.
Можете сказати, які панчохи, чи…
-Ви гадаєте, панчохи будуть… -А що не так?
Добре!
Але ви дасте мені доступ до кожного доказу в цій справі.
До всього. Я хочу телефон, імейл, усе, що має прокуратура.
Так. Бляха. Нехай. Просто йдіть.
-Вітаю, ласкаво прошу… -Бізнес, мило, скромно. Негайно.
-Ось там. -Покажіть.
Балетки, чорні, сьомий розмір. Ідіть!
Вів'єн, певно, подумала, що це шнурівка, чи пояс, чи що.
Щаслива випадковість.
Але це не найкращий початок для нашої команди.
Мене не вразила наша підготовка в перший день.
Ми маємо йти!
Негайно!
Не топчіться перед моїм виходом.
Усе добре?
Дуже дякую, що приєдналися до нас, пані Сорокіна.
Офіцере, приведіть присяжних.
Одинадцятого жовтня 1944 року
Френк Сінатра відкрив на Таймс-сквер театр «Парамаунт».
Жінки мліли, побачивши Ol' Blue Eyes.
Вони буквально зомлівали.
Для громадськості це був ефект Сінатри,
та насправді його стратегічно створили пресагенти співака.
Жінкам платили за вмлівання.
Вони сіяли поцілунки і кидали одяг на сцену.
Швидкі й медсестер поставили біля театру навмисно.
Бо якщо він міг це тут зробити…
він зміг би будь-де.
Анна приїхала до Нью-Йорка так, як дехто з вас.
Повна пристрасті й ентузіазму, у захваті від можливостей.
Лише 25 років.
Без багатих батьків. Без зв'язків.
Без диплому з крутого університету.
Анна не могла чекати на можливості.
Вона мала їх створювати. Ми всі знаємо, як це.
У всіх нас є трохи Анни.
Усі трохи брешуть.
Неважливо, у резюме, у презентації продажів, чи в мережі.
Ми думаємо, що світ змінився з соцмережами.
Кожна людина стала брендом.
Образом, виведеним у світ. Брехнею.
Але те, що було правдою для Анни, було правдою і для Сінатри.
Іноді ти маєш грати роль, поки не станеш нею.
Тож Анна наслідувала приклад, і стала тією, ким хотіла.
Людиною, якій би еліта Нью-Йорка сама простелила червоний килим.
Вона дозволила всім вірити в історію, у яку вони хотіли вірити.
Це не був злочин у випадку Сінатри.
І зараз це теж не злочин.
Люди, яких ви почуєте,
хотіли вірити, що Анна - німецька спадкоємиця,
бо це було їм вигідно.
От і отримали.
Анна ні на мить не мала наміру красти гроші.
Кожна людина, що сюди заходить
і сідає в те крісло, хотіла дати Анні гроші,
бо хотіла вести з нею бізнес.
Бути близькою до Анни Делві!
Німецької спадкоємиці!
Вони б захотіли вести бізнес з Анною Сорокіною?
Іноземкою з середнього класу? Ні.
Анна мала би грати роль, поки не стала б нею.
Ви можете судити її за це.
Вважати це неетичним.
Як дехто вважав би неетичним Сінатру
за постановку з жінками, що мліли на виступах.
Та це не незаконно.
І, правда, головне, що вам треба пам'ятати…
докази підтвердять, що Анна ніколи не була близько,
тим паче небезпечно близько до отримання цих позик
чи крадіжки в когось, хто сяде в те крісло і стверджуватиме протилежне.
Жодного. Долара.
Дякую.
Захист з Сінатрою. Сміливо.
Останнє адміністративне питання, Ваша честь.
Пізніше ми помістимо в сховище доказів
вміст телефону і ноутбуку обвинувачуваної,
оскільки очікували комунікації
між підсудною та численними її контактами.
Я хотіла попередити вас про технічні проблеми
з нашим відділом IT через комп'ютерний збій.
Найважливіше, що більшість наших доказів
у досить презентабельному стані,
єдина проблема, що лишається, і в нас у пріоритеті…
-Що… -Я спитаю Тодда.
Є два свідки, що виступлять стосовно цих питань.
ВІВ'ЄН ЩО З НЕЮ ТАКЕ?
-Що не так? -Де всі?
Вона хоче знати, де всі.
Усі? Хто такі «всі»?
Преса?
Її публіка? Неважливо.
Лише преса тут може робити фото.
-Ви преса, ви їх зробіть. -Для чого?
Я осяю спалахами всю цю сцену. Дивіться.
Бачите тих фотографів, це Daily Mail, New York Post, AP.
Вони публікують одразу. Хочете фото, візьміть їхні.
СТВОРІТЬ ІМ'Я АННАДЕЛВІМОДАВСУДІ
АННА В БІЛОМУ, ЯК ЯНГОЛ!
Викликаємо Алана Ріда.
І ви надавали свої послуги,
сконтактовували її з банками, що могли надати позику?
-Так. -Обвинувачувана платила за них?
Ні.
І коли ви продовжили
брати оплату за всі ці години понад невиплачений аванс
у 1000 доларів за годину, чи могли ви наблизити Анну
до схвалення чи передання позики в її розпорядження?
Ні.
Вина моєї клієнтки в тому, що ви неналежно вели свої справи?
Обвинувачення викликає Габрієля Калатраву.
-Привіт. -Привіт.
Вона дала вам водійські права без місця народження
і фальшивий трастовий документ німецькою, створений у Microsoft Word.
Фальшива адреса закордонного бізнесу її батька.
Це так.
Ви б сказали, що підсудна була невідступною?
Неухильно прагнула позики Fortress?
Вона була наполегливою, так.
Ви й далі працювали з нею,
бо мали романтичний інтерес?
Так. Мав.
Ви пам'ятаєте, як фліртували з пані Сорокіною?
На жаль.
Ви казали їй, що хочете її поцілувати?
-Заперечення. -Прийнято.
Так, ти точно казав.
#АДМОДА
Судовий зал став неочікуваним місцем проведення модного показу,
але все в Анні Делві,
фейковій німецькій спадкоємиці в суді Мангеттена,
дивує і вражає.
Тепер судовий одяг Анни Делві має власний інстаграм-акаунт.
Хто створив акаунт? Невідомо.
Але тепер культові образи Анни - справжній мастхев,
і все завдяки зірковій стилістці.
Я знаю, що це ти.
Тут по всьому гештеґу твої відбитки.
Кейсі, не звинувачуй мене в тому, чим я пишаюся.
Ти робиш так, що ця бідна дівчина має розповідати свою сумну,
ніякову історію цілому світові, а не лише присяжним.
Анна може сісти у в'язницю на 15 років,
а ти турбуєшся про 15 хвилин сорому Бекі.
-Не називай мене Бекі. -Гаразд, Карен.
Коли ти вже прокинешся і збагнеш, що ти секретарка диявола?
На побігеньках у неї 24/7.
Влучно сказано.
Ти хоч уявляєш, як важко Анні дзвонити мені 24/7?
Локшина. Багато локшини.
Кожна ув'язнена отримує шість хвилин дзвінків на день.
Шість хвилин.
Неможливо мало, аби підготувати захист для суду.
Тож щодня вона штовхає і виторговує локшину,
розчинну каву, кляті тампони,
усе, що може роздобути в буфеті,
або укладає угоди зі страшними людьми,
перетворюючи це все у хвилини.
Це дорогого, бляха, вартує.
Це наполегливість. Я це поважаю.
Коли я поважатиму твою поведінку, заходь до мене на роботу і привітайся.
А до того, завжди рада, пані Карен,
і рада бачити, що ви вибрали бік, пані Швейцаріє.
E! ДОЗОР ДЕЛВІ
Анна має чітке уявлення
того, чого хоче, і як подає себе світові.
Сподіваюся, одяг, що я вибрала, може відобразити її силу
і міць у світі бізнесу, і її сильне відчуття особистого стилю.
ЗМІ робить з Анни Делві якусь Ріанну.
Якусь працьовиту ікону моди.
Чудово працюєте в суді, та Сай побачить ці репортажі
і, схоже, вони пам'ятають лише помилки
і винагороджують лише ідеальність.
Це несправедливо. Певно, завтра буде прочухан від Бекстера.
Він неважливий посередник.
Інтерес Сая після цього перейде до наступної цяцьки.
Це я пам'ятаю помилки і винагороджую лише ідеальність.
Бекстери приходять і йдуть.
Якщо я програю хоч один пункт у цій справі, то пам'ятатиму це.
Решту мого життя.
Тож забудь Бекстера
і знайди свідчення Рейчел Вільямс перед присяжними.
Я просила десять хвилин тому.
О боже.
В Анни є фанатки. Вони починають мене тролити.
Коли я виступлю в суді, стане лише гірше.
Треба змінити особу.
Вони можуть знайти, де я живу? Уже знають, де працюю.
Ти налякана.
-Ти злочинниця? -Ні.
-А хто? -Вона.
-Ти зрадила її довіру? -Ні.
Залишила її ні з чим у момент слабкості?
Ні.
-А хто? -Анна.
-Хто має тепер боятися? -Анна.
-Хто тепер має хотіти сховатися? -Анна.
Амінь.
Але все ж, як щодо…
Після свідчення всі мене зненавидять.
А ти себе зненавидиш?
Залишайся вірною собі,
підкріплена добротою, і розкажи історію…
ти погана сучка.
Пані Макко, я тут не молодшаю.
Обвинувачення викликає Рейчел Делош Вільямс.
Д-Е-Л-О-Ш.
Дякую.
І ласкаво прошу.
Так, дякую.
Я знаю, це нелегкий час для вас.
-Де ви живете, Рейчел? -Вест-Вілледж.
-І в який коледж ходили? -Кеньон коледж.
Чому приїхали до Нью-Йорка?
Я хотіла стати авторкою. І працювати в Vanity Fair.
-І стали? -Стала.
Скільки часу від приїзду ви витратили, аби зайняти там посаду?
-Три місяці. -Можете розказати як?
Я пішла туди на співбесіду з жінкою,
і ми поладнали, але я не отримала відповіді, тож…
Я надіслала написану від руки записку
з книжкою трохи придуркуватих віршів
і коробкою чаю, попросивши не забувати про мене.
Я пішла на інтерв'ю наступного дня, і почала роботу ще через день.
Пані Вільямс, перш ніж ми спустимося в кролячу нору ваших страждань
і боротьби за отримання відшкодування від пані Сорокіної,
сподіваюся, ви розкажете суду,
як цей досвід вплинув на ваше життя.
Моє життя? Звісно.
Чесно, гроші, стрес на роботі,
сім'я, як би жахливо це все не було,
я почуваюся, наче все це з часом мине, але…
Але…
ви з підсудною були близькі.
Так.
Тому ви довіряли їй, захищали, допомагали, навіть коли…
Я любила Анну.
Я була віддана їй.
Я підтримувала, була їй хорошою подругою.
Дуже доброю подругою, знаєте?
Тож коли вона раптом стала холодною і злою,
хотіла, щоб я втратила роботу і сіла у в'язницю,
бо використала картку моєї компанії, аби помогти їй, усе для її розкішного життя…
Я чесно не знаю, чи ще колись зможу знову довіряти комусь.
Знову впускати когось у своє життя.
Сподіваюся, це зміниться, але відчуваю, наскільки я змінилася.
Яка налякана і вразлива…
Усе, крізь що вона змусила мене…
пройти, уся брехня, стрес і зрада, це я переживу,
але не знаю, чи та здатність довіряти колись зміниться.
Чи я колись знову буду собою. Чи зможу когось впустити.
Любити.
Треба трохи часу?
Вибачте.
Я в нормі.
Я в нормі. Прошу.
Можете розповісти присяжним, чому вирішили монетизувати цей жахливий досвід?
Величезний борг.
А ще, я зрозуміла, що наче застрягла у своїй голові.
Прокручуючи сцени знову і знову.
Тож подумала, єдине, що я можу - записати їх на папері.
І мені було дуже важливо розказати свою історію самій.
Не хвилюйтеся, завтра ми відіграємося.
Ти говориш російською, так?
Трохи.
«Да».
Пане Сорокін, це Тодд Сподек, адвокат вашої дочки.
Хай там як, я не впевнений, чи вдавалося вам слідкувати
за перебігом суду з Німеччини…
Але я дзвоню спитати,
чи ви не передумали приєднатися особисто.
-«Нєт». -Він каже, що ні.
Це я зрозумів.
Тож, Вадиме, справа в тому, що ваша дочка трохи розгублена.
Я не кажу, що ми програємо, ні,
але, враховуючи стрес від такого суду,
надто з увагою ЗМІ…
Ніхто не замінить сім'ю.
Їй тут сім'я потрібна.
Будь ласка.
Ваша власна дочка?
На суді в чужій країні.
Я лише її адвокат, Вадиме.
Не можу бути їй за батька.
Я так не можу.
Я не можу бути для неї всім.
Сказав «на все добре».
-Вів, що ми пропустили? -Не вихід Анни, на щастя.
Ми не пропустимо ще один день свідчень Рейчел.
-Принесли тобі обід… -Ви не можете, я можу вас тримати в курсі.
Вони не мали вже почати?
Пів години тому.
-Чому затримка? -Не певна. Тодд не відповідає.
Ти дзвонила?
Мені здається, це залякує більше, ніж повідомлення.
Гіперопіка. Тепер я знаю, що це означає.
Ви жартуєте. Гаразд.
Пані та панове, вибачте за затримку.
Схоже, підсудна відмовляється до нас приєднатися,
поки вирішує поточні питання з гардеробом.
Питання? Що тепер? Вона отримала те, про що просила.
Справа не в тому що.
А в тому скільки.
Схоже, моя черга бігти в H&M.
-Бігти в H&M? -Її черга?
Я просто… просто… я… це може зайняти час.
Вам, мабуть, слід повертатися,
поки Пол не віддав ваші столи стажерам.
Що не так з одягом, Анно?
-Він брудний. -То вдягни цей.
-Купіть новий. -Ми не можемо знову.
Купіть новий одяг і скажіть судді, що я дам свідчення.
-Анно, послухайте… -Ні! Ви зіпсували весь цей суд.
Я знала, що ти, зі своїм тупим акцентом з Лонг-Айленду
і дурнуватим писком
будеш гівняним юристом!
-Анно, стулися і слухай. -Ні, ти слухай!
Я дам свідчення. Скажи судді.
І скажи Наташі дати мені кращий одяг, або я тебе звільню!
Та що з тобою?
Мій гівняний, дешевий, потворний адвокат, от що.
Я дам свідчення, некомпетентна ти мавпо.
Ти спаскудив увесь захист.
Якби мені треба були гроші,
я б одружилася з тими багатими мерзотними банкірами!
Я намагаюся створити щось,
і ти повністю зруйнував мою репутацію!
-Твою репутацію? -Усе, тебе звільнено! Вимітайся!
Перш за все, давати свідчення - юридичне самогубство.
-Усе скінчено! -Що приведе до питань, на які ти не…
Відвали, знайди переслідувачку в біді.
Питань, які виставлять тебе жадібною,
брехливою, недолугою аферисткою зі стрьомним акцентом.
Та ти не тому не даси свідчень.
Ти не даси їх, бо це моє рішення, не твоє.
Тебе звільнено, ти, лузер з середнього класу!
-Але все ще не тому. -У тебе немає права!
Це, може, твоя репутація…
Це не лише репутація, засранцю,
це моє життя. Моя свобода!
Ти нікчемна, некомпетентна подоба аферистки.
Я знав достобіса злочинців свого часу,
і ти нижче середнього у криміналі, тож нахрін тебе.
І твою репутацію.
І нахрін твоє фейкове життя. І твою свободу.
Це моя репутація, моя особистість,
моя здатність забезпечити життя для моєї сім'ї, яку ти псуєш,
і тепер я виглядаю як клятий профан, бо не можу контролювати клієнтку.
Не можу дитину одягнути.
Я дозволю тобі дати свідчення,
і це цвях у твоїй труні, і в моїй теж.
Ти отримаєш максимальний термін, а мене більше ніхто не найме!
Наче це, курва, неправильно.
Знаєш, нахрін мене, нахрін тебе!
Вимітайся, я… мій батько знайде мені адвоката, не якесь старе…
Твій батько? Твій, бляха, батько?
Ти ж не дурна, то в чому справа?
Справжня ілюзія,
що змушує тебе вірити, що він сюди прийде?
Ти віриш у свої брехні?
Вони для мене чи для тебе?
Певно, для тебе.
Бо всі решта у твоєму житті, хто ще тебе не покинув,
давно вже в них не вірять, і їм срати!
Поки твої чеки дійсні.
Навіть твій батько ситий по горло твоїм спектаклем.
Тому твій одяг брудний.
Як же епічно треба себе обманювати,
щоб уявляти, що він з'явиться тут,
не те що заплатить за довбану круту стилістку,
що вирядить тебе як судову Барбі!
Вона сподобалася присяжним.
З'їли, бляха, кожну ложку її лайна.
Вона - бездарна вискочка, що полює на славу за моєю спиною.
І вона їм сподобалася.
Вони очей з Рейчел не могли звести.
Але це тому, що вона гарніша, ніж я…
привабливіша.
Може всюди місце знайти.
Вона краща актриса.
Це не її шоу.
-Це наше шоу. -І ти бачив?
Вона змусила їх плакати, курво.
Це наше шоу. Ти зірка.
А я ж, бляха, як вони звуться?
Лузер-адвокат, якого звільняють у першій серії.
Ні, не так.
Партнер у фільмі.
Той, хто відстоює тебе, коли ніхто не буде.
Той, хто ніколи не покине, навіть якщо я тебе терпіти не можу.
Навіть коли ставишся до мене, як до лайна,
я все ще захищаю тебе перед усіма, хто думає, що ти мудачка і стерво.
Бо ж так і є. Ти - кляте стерво, Анно. Неймовірне стерво.
Але в тебе є яйця. Великі, бляха.
Так, я поважаю ці великі, носорожачі…
такі, які треба, аби досягти чогось у цьому місті.
Але ті люди не бачать цього.
Вони бачать егоїстичне стерво, що краде в друзів
і спустошує кляті готельні міні-бари
по всьому місту, наче скажений російський єнот.
Я зміню це.
Я викрию Рейчел як кляту лицемірку, якою вона і є.
-І подам ці великі, гігантські… -Фу.
…на величезній, бляха, таці,
аби всі в суді і світі захоплювалися.
Я готовий вбити заради тебе.
Не тому, що ти цього заслуговуєш,
а тому, що мені це треба. Бо я, бляха, потребую цього.
Заради мене.
І тому, що я можу.
Я готовий, бляха, до бою.
Та годі боротися проти мене.
Я краще сяду до в'язниці назавжди, ніж здамся якоюсь вискочкою.
Якоюсь аматоркою.
Якоюсь лінивою міленіалкою, що шукає короткий шлях до слави і статку.
Так. Якоюсь Рейчел.
Я хочу поваги.
Я хочу, аби ти мене там захищав.
Я хочу, аби ти захищав мою роботу, мій фонд. Мої досягнення.
Мій батько…
усі,
вони мають знати, як близько я була.
Вони мають знати, що я не аферистка.
Даю слово.
Одягайся.
Це неприйнятно і непристойно.
Присяжні тут з 9:30.
Ви - підсудна в кримінальному суді.
Це не показ моди.
Ким ви себе в біса вважаєте?
Вибачте, Ваша честь.
Наступного разу судові пристави
загорнуть вас у штори і поволічуть до крісла.
-Ви зрозуміли, пані Сорокіна? -Так, Ваша честь.
Гаразд. Покличте присяжних.
Ми багато дізналися про вашу біографію з ваших свідчень.
Гарне виховання, хороший коледж.
Отримали роботу за три місяці після приїзду сюди.
Вітаю з вашим авторським успіхом.
-Можна позаздрити. От би й нам так. -Протестую.
Ставте запитання, пане Сподек.
Ви чули про Анну до того, як зустріли її?
Бачила її в соцмережах.
Припустимо, ви хотіли познайомитися до того.
Вона була цікавою. Її стрічка була мені цікавою, так.
Що саме в ній було цікавим? У її стрічці в соцмережі?
Фотки мистецтва, подорожей,
головний редактор, гадаю, журналу Purple.
То вас привабили схожі кар'єри?
Обидві в модних журналах. В Анни, може, була фора, але…
Так.
І коли ви подружилися з Анною, чи платили ви хоч раз за випивку?
-Вона не дозволяла… -Відповідайте.
Не пригадую такого.
За якийсь з численних обідів у «Ле Куку» чи інших вишуканих ресторанах?
-Не пригадую такого. -Спа-процедури? Косметичні?
Інфрачервоні сауни? Масажі, манікюрні салони?
-Ні. Анна була дуже щедрою. -Заняття з приватним тренером?
-Ні. -Ви ніколи ні за що не платили?
І скільки з цих предметів розкоші
Анна вам купила за більш ніж два роки разом?
-Чого саме? -Почніть з обідів і далі.
Скільки?
-Я не пригадую. -Ви їх не записували?
-Ні. -Як же ви їх запам'ятаєте для книги?
-Протестую, Ваша честь. -Прийнято.
Чи співпрацювали ви з поліцією Нью-Йорка,
з детективом, аби сприяти арешту вашої подруги, Анни Сорокіної?
Так. Це був єдиний…
То чому ви не згадали це у вашому дописі для Vanity Fair?
Мені не вистачило місця.
Але, з усіх деталей,
ви написали про тусовки в місті
і милі моменти дружби з Анною у всіх деталях.
Ви не подумали, що драматична подія влаштування спецоперації
для арешту Анни варта місця у вашій статті?
Не вистачило місця.
Скільки вам платять
за написання книги про ваш досвід знайомства з Анною?
Я не знаю. Я не розумію, як контракти…
Я адвокат, тож дозвольте допомогти.
Тут сказано, що ви отримаєте 300 тисяч чотирма платежами. Десь так?
Так.
І ваша угода з ТБ, скільки отримаєте за неї?
-Чи вам пояснювати? -Думаю, близько… 30 000.
За право екранізації. А тоді 300 000, якщо шоу вийде. Так?
-Так. -Тобто, разом 630 000 $.
Плюс 1 200 від Vanity Fair за статтю. Так?
Я не хочу, щоб мої свідчення неправильно інтерпретували чи бачили
як хитрість для отримання вигоди, бо це не так.
Йдеться не про розваги, а про порядок і злочин.
Для вас якраз про розваги, хіба ні?
Йдеться про травму.
Про юридичну систему Америки, попередження, аби інші…
Йдеться не про розваги,
а про найтравматичнішу річ, яку я пережила.
Я це все розумію.
Але цей травматичний досвід, який ви пройшли,
ви продали трьом різним людям. Так?
Це важка праця.
Дайте відповідь.
Так, я продала це трьом різним людям, але працювала дуже важко.
І коли ви кажете, що важко працювали,
ви працювали важко, щоб подружитися з пані Сорокіною,
отримуючи вигоду від її зв'язків,
надзвичайної щедрості,
і після одного випадку, коли сталося не по-вашому,
ви працювали над співпрацею з поліцією для арешту Анни.
Ви важко працювали, аби виманити її з реабілітаційного центру в Малібу,
вдаючи, що зустрічаєтеся пообідати.
Ви важко працювали над вашою мрією стати авторкою,
знайшли персонажа і створили цікаву історію…
-Протестую. -Відхилено.
І ви важко працювали, аби продати історію
пережитого з Анною тому, хто більше заплатить, так?
Це не…
Я хотіла б не знати Анну.
Нікому б цього не бажала.
Це - найгірше, що зі мною ставалося.
За два роки по приїзді в це місто, аби стати авторкою,
ви опублікували статтю у Vanity Fair.
Ви отримаєте понад 600 000 за угоди про книгу і телепередачі.
Усе тому, що ви знайшли Анну, подружилися і здали її в поліцію.
Якщо це найгірше, що з вами сталося…
-От би й нам так. -Протестую.
Відкликано. Більше питань нема.
Ти стуканула на Анну?
Працювала з копами? Підставила її? Виманила з реабілітації?
Я можу пояснити.
-Я знаю, що ти, певно, зла… -Це шок.
Ти знатимеш, коли я буду зла.
Я мусила співпрацювати з поліцією. Лише так могла отримати компенсацію.
Чому ж приховувала?
Мені було соромно.
Почувалася використаною.
Поліцією, прокуроркою…
Я почуваюся використаною.
Тобою.
Думала, ти жертва в цьому всьому. Піклувалася про тебе.
Я і є жертвою в цьому всьому.
Принаймні, зможеш поплакати у свої гроші.
Схоже, у тебе досить залишиться, навіть коли віддаси Amex ті 60 000.
Якщо хтось уже не віддав їх за тебе.
Не приховуй від мене зараз, або я…
Amex потурбувалися про це. Бачили, яка ця ситуація і…
Почувалася цілком нормально, здавши свою подругу!
НЕВІДОМИЙ
-Це… -Так.
-Ви збираєтеся… -Ні.
Гаразд.
-Але що як це… -Кордони. Межі.
За… ваш чудовий сьогоднішній перехресний допит Рейчел.
Це могло допомогти з одним пунктом, але інші дев'ять…
Кетрін - як той невпинний робот фактів,
що запихає докази полоненим у горлянки,
поки не наїдяться так, що для моїх не буде місця.
То ми змінюємо стратегію.
Моя найкраща стратегія -
що вона ніколи не була небезпечно близька до тих грошей.
Не можу її застосувати, бо клієнтка
краще гнитиме у в'язниці, ніж незнайомці
подумають, що погано веде справи.
-Хто каже, що ви маєте її слухати? -Етика. Порядність.
Чого б це не коштувало, еге ж?
Годі вам. Ви чудово впоралися. Зробили це!
Наскільки ви п'яна?
Я в захваті. Ми можемо виправдати цю шмаркачку.
Анна вже через тиждень могла б сидіти отам, на тому стільці.
Анна ніколи б у житті сюди не пішла.
Треба йти додому.
Напевно, так.
Межі. Межі, Вів'єн.
Так, я їх приймаю.
Як справи, Анно?
У тебе зустріч, про яку я не знаю?
Я думала, ти спиш.
Я спав.
Я все думаю, що чую її плач.
Тоді прокидаюся, і це наче привид плаче абощо.
Ти теж таке чуєш?
Що з усіма моїми сукнями?
Поліція моди обшукала тут усе ввечері.
Слід було тобі сказати.
Я маю доставити одяг у «Райкерс» до 11, або не встигну до того,
як вони її вранці заберуть, і знову буде фіаско.
Її? Бачиш, коли я кажу «її», я про нашу дочку. Коли ти кажеш «її»…
Це лише одяг, я просто допомагаю.
Ось ти де!
Якби я показав відео з тобою теперішньою тобі з коледжу,
то вона би оскаженіла.
Це лише сукня, Джеку. Чого це тебе так турбує?
Мене турбує те, що тебе це не турбує.
Звісно, турбує. Я ненавиджу думати про одяг.
Ненавиджу бути далеко від дочки. Їздити в «Райкерс».
Тоді чому?
Бо це я створила цього монстра.
Тепер на неї дивиться весь світ. У неї нікого нема.
Є багато вагомих причин, чому в неї нікого нема.
Я мушу віднести це в «Райкерс», тож…
Як ти можеш мені таке казати?
Ти знав про цей відпочинок місяцями!
Це я винен, що суд затягується?
-Ти ні в чому не винен. Як це можливо? -Я не можу просто кинути клієнтку!
Передати справу іншому адвокатові - це не покинути.
Ти там жодного разу не була, аби мене підтримати.
Ти не уявляєш, яка то напруга в ЗМІ, я не можу покинути…
-Тепер зрозуміло, у чому справа. -Що?
Ти хочеш бути на пресконференції,
аби пів десятка твоїх одногрупників з юрфаку
побачили тебе по телеку. Жалюгідно.
-Мені похрін… -Якби йшлося про смертну кару, авжеж!
Не поспішай, але все твоє его тримається
на цій зіпсованій малій злодюжці, яка, визнаймо, таки винна.
Якби вона була вбивцею, я би був непотрібний,
але це не так. Вона дитина.
Іммігрантка, що приїхала сюди з американською мрією…
Прошу, не загортай цю малу психопатку в прапор.
Я - єдиний, хто в неї є!
Ти росла на сраному Олімпі.
Ти ніколи не зрозумієш, як воно.
Прошу… поясни мені.
-Давай, продовжуй. -Ні.
Скажи Анні, як чудово вона виглядала в суді.
Ти поводишся, наче я цю дівулю шпекаю. Вона клієнтка!
Краще би шпекав, це б допомогло пояснити мені,
чому ти раптом думаєш, що нормально
повністю зруйнувати нашу єдину за два роки відпустку.
-У мене є межі. -Вона знову подзвонить.
Алло.
Привіт. Браян, так? Твій тато там?
Він свариться з мамою.
Я почекаю. Але не дуже довго. Я у в'язниці.
Що ти зробила?
Нічого, просто позичила гроші.
І літак.
Можна позичити в тебе гроші?
У твого тата всі мої гроші.
Мені він не дасть.
Я сумніваюся.
Він хороший.
І він тебе дуже любить.
Але він засмучує маму.
Певно, ти можеш винити в цьому мене.
Але ти можеш і використати це, аби отримати, що хочеш.
Справді?
Звісно. Люди дають людям гроші з різних причин.
Вина і любов - найбільші.
І в тебе є обидві. Можеш просити про місяць.
Я піду по тата.
Ні. Нехай сваряться.
Але мені це не подобається. Гучно.
Це краще за тишу.
Ну… Браяне, мій час вийшов.
Бувай.
Коли детектив Маккеффрі пішов шукати Анну в суді, вона була там?
Ні.
Залишилася захищатися від обвинувачень?
Ні.
Вона поїхала в Каліфорнію, бо знала, що від них немає захисту.
Знала, що винна в цих злочинах.
Це ясно свідчить, що підсудна…
Біле для заключних промов? Геніально.
… вчинення злочинів.
Коли ви підете радитися в кімнату присяжних,
я закликаю вас прийняти єдиний вердикт,
що відповідає закону і доказам.
Що підсудна поза всякими сумнівами
винна за всіма десяти пунктами.
Дякую.
Пане Сподек?
Тодде.
Пам'ятаєш, я казав, що вб'ю за тебе?
Що?
Просто… довірся партнерові.
Гаразд?
Ви почули багато доказів від багатьох свідків на цьому суді,
але ви помітили дещо в кожному?
Кожен свідок, що поставав перед вами на цьому суді, ніяковів.
Вони не хотіли казати всієї правди.
Кожен свідок звинувачує когось у своїх помилках.
У всіх є історія.
Бо кожного з них, а всі вони - бізнесмени
з високими зарплатами, гарною освітою, досвідом,
кожного з них надурила 25-річна дитина
без вищої освіти, досягнень
і досвіду в бізнесі, окрім стажування.
Анна була абсолютно зеленою.
У світі, де вона нікого не знала, без поняття, що робити.
Як вона могла небезпечно наблизитися до того, щоб обдурити ці банки?
Щоб отримати ці гроші?
Ви можете визнати поведінку пані Сорокіної
неправильною, аморальною, неетичною, незвичною.
Ви можете любити чи ненавидіти її за експлуатацію системи.
-Що він… -Але якщо хтось у цій справі…
Намагається позбавити людей їхніх грошей, то це банкіри.
Вони буквально зроблять що завгодно,
аби дістатися ваших статків.
Чи була Анна хоч трохи близькою
до отримання якоїсь позики від якогось банку?
Ніколи.
І якби була, гроші б не пішли їй у кишеню.
Вони б пішли власникові будівлі,
яку вона реставрувала би для бізнесу.
Але гляньте на докази, і ви побачите,
що бізнесу не було.
Це була лише мрія. Ідея.
Єдине, що вона матеріалізувала - презентація.
Кілька слів і фото.
Вона ніколи не була справжньою. Матеріальною.
Анна була молодою, амбітною дівчиною з непосильною метою,
геть непідготованою і нездатною на те, що вона націлилася зробити.
І ніколи, ні на мить, не була близько,
не те що небезпечно близько,
до отримання цих грошей і створення цієї будівлі
чи заснування цього клубу, цього мистецького фонду.
Це були лише розмови. Балаканина.
Дорога в нікуди, вистелена наївністю і добрими намірами.
Аби довести, що вона мала умисел,
ви б мали довести, що вона була близько.
І якщо ви не можете знайти її умисел, ви не можете звинуватити її.
Якщо у вас є обґрунтований сумнів щодо її умислу,
душевного стану,
то ви маєте визнати її невинною за всіма пунктами.
Дякую.
Дякую, пане Сподек.
А тепер, пані та панове, постарайтеся вислухати мене.
Я трохи зміню тон свого голосу,
аби ви були уважними, бо це важливо.
Він потопив її. Повністю потопив.
Обвинувачення не є свідченням провини,
а рішенням судді…
-Я мусив. Це було… -…проти підсудної.
…слугувало механізмом її передачі до суду.
Протягом розгляду підсудна…
Привіт.
Скільки це лайно триває?
Скільки треба, гадаю.
Я нетерпляча, тож підкинь якусь мантру абощо.
Боже, дай мені сили прийняти речі, які я не можу змінити…
Ти це придумала, чи з Біблії вкрала?
Ні те, ні те.
Колишній в «Анонімних алкоголіках».
То проти Анни десять пунктів?
Так, Вів'єн, десять.
Вона може отримати 15 років, як буде винна у всіх?
Ви знаєте… Що це? Амнезія?
Рання стадія Альцгеймера…
Пробую відволікти,
аби ви не крутили ту кришечку.
Вестибюль великий, Вів'єн.
Думаєте, там хтось один утримався, як у «12 розгніваних чоловіків», чи…
У них проблема з правовими визначеннями?
Мені вже байдуже.
Я своє зробив.
Я лечу в Мексику через п'ять годин. Будь що буде.
Ви їдете?
Ну, поїздка або розлучення.
Тож…
Алексі може впоратися сам. Він цілком здатен.
Ви їдете сьогодні?
-Це просто справа, Вів'єн. -Я знаю.
Я покинув сім'ю на довгий час.
Я розумію. Просто…
-Анна - доросла дівчинка. -Я знаю.
Справа не в цьому.
Просто… Гадаю…
У мене нема слів, а мають бути, бо слова - моя робота,
але найкраще, що я можу придумати,
аби висловити все, це «я сумуватиму».
Це не… Ми ще перетнемося.
Звісно.
І будуть інші цікаві справи.
Звісно.
Так.
Ми можемо сходити на обід. Четверо.
Може, п'ятеро.
Точно. Так.
Сподівання є.
Ще нічого?
Не питай більше.
Може, нема зв'язку, поганий сервіс.
Вів онлайн.
Про це каже зелене світло.
Цей комп'ютер навіть каже, коли вона пише.
Серйозно, каже, що Вів'єн пише, коли вона пише.
Кому треба стільки інформації?
Це має полегшити мою тривогу? Бо діє якраз навпаки.
Оскільки Вів'єн не пише, я зроблю зелений чай. Хочете?
Я не хочу.
Мені б самогону.
Почекай, стій…
Вів'єн пише.
Ось і все.
Покличте присяжних.
Сісти всім! Негайно!
-Є. -Читати вмієм.
Гаразд.
Шановні присяжні,
я так розумію, у нас є сигнал, що ви винесли вердикт.
Я попрошу секретаря…
Головний присяжний, можете встати?
Ви маєте встати.
Вердикт одноголосний?
Так.
Чи визнаєте ви винною Анну Сорокіну за першим пунктом:
розкрадання в значних розмірах першого ступеня,
спроба крадіжки майна City National Bank,
що перевищує 1 000 000. Винна чи невинна?
Невинна.
Так! Так, бляха!
Чи визнаєте ви винною Анну Сорокіну за другим пунктом:
розкрадання в значних розмірах першого ступеня,
спроба крадіжки майна Fortress Investment Inc.,
що перевищує 1 000 000?
Винна чи невинна?
Ну ж бо, пиши швидше.
Пиши, Вів'єн. Давай, Вів.
Винна.
Пункт три, розкрадання у значних розмірах другого ступеня,
крадіжка майна City National Bank, що перевищує 50 000.
-Винна чи невинна? -Винна.
Пункт чотири, розкрадання у значних розмірах другого ступеня,
крадіжка майна Citibank NA, що перевищує 50 000.
-Винна чи невинна? -Винна.
Пункт п'ять, розкрадання у значних розмірах другого ступеня,
крадіжка майна Рейчел Вільямс, що перевищує 50 000.
Винна чи невинна?
Невинна.
Пункт шість, розкрадання у значних розмірах третього ступеня,
крадіжка майна Signature Bank, що перевищує 3 000.
-Винна чи невинна? -Винна.
Пункт сім, крадіжка послуг,
намір отримати авіатранспортне обслуговування Fly Blade Inc.
-Винна чи невинна? -Винна.
Готель Beekman?
Винна.
-Готель W. -Винна.
-Готель Le Parker Meridien. -Винна.
Що ж…
усе.
Пані та панове, це була дуже важка робота.
Я розумію це і ціную.
Як я сказала, який би не був ваш вердикт,
ви добре послужили своєму суспільству.
Ще кілька речей, усі…
Агов, ми виграли два з трьох великих. Це вже щось.
Ну, так. City National і Рейчел.
Це непогано.
Можете поговорити з ними, якщо хочете.
Думаю, деякі представники ЗМІ теж захочуть поговорити з вами.
Знову ж, це ваш вибір, якщо захочете з ними поговорити.
І я хочу дещо згадати про ЗМІ.
Очевидно, ви бачили їх тут увесь час.
Я дуже пишаюся тим, як ви зосередилися на справі, а не на них.
Вибач, але я мушу йти одразу після цього.
Алексі пояснить тобі наступні кроки.
Я повернуся за тиждень, відвідаю тебе.
Так.
Гарного відпочинку. Ти заслужив.
І ще раз дякую за послуги.
Дякую.
Можете вийти. Ви виконали свій обов'язок.
Я тобою пишаюся.
Дякую. Це багато для мене означає.
Нам варто буде взяти наліпки для дітей,
якщо хочеш якось пережити цей політ.
Глорія дзвонила в готель,
щоб записати їх у дитклуб на щодень,
тож можемо розраховувати на пів дня для себе і гольфу,
пройтися містом, провести цілий день у ліжку.
У чому річ?
Я не можу поїхати. Не зараз.
Чому? Тодде, усе скінчилося.
Я приїду, як тільки зможу.
Я не думаю, що ти розумієш те, що зараз робиш.
Я розумію.
Ти не розумієш…
Тепер ти її машину паркуєш, Тодде. Ти знаєш це.
Я кохаю тебе…
Як ти?
Ти мене зрадив.
Це одна із точок зору.
А ще я усунув два із трьох звинувачень.
Тобі не має подобатися те як, але дозволь пояснити.
Це неважливо.
Присяжні побачили тебе наскрізь.
Вони бачили, наскільки близькою я була до грошей, до ФАД.
Вони бачили дурість Рейчел наскрізь.
Мені не треба було намахувати друзів на 60 тисяч,
коли ті кляті хлопчаки з Fortress були готові дати 20 мільйонів!
Ті люди там. Вони мене бачили.
Я була небезпечно близько, і вони це бачили.
Тепер світ дізнається, що я не ідіотка.
Я не якась тупа тусовщиця.
Я - гравчиня.
Я була… я була за крок.
Я зателефоную батькові.
Розповім йому.
Успіх у твоєї оригінальної історії шалений.
Епізод між судом і вироком
залишається на піку як найпопулярніший,
найвищий коефіцієнт читання на сайті.
Загалом понад чотири мільйони унікальних переглядів.
Ми ніколи не бачили нічого подібного.
-Так, Поле? -Не пригадую.
Інтерес до цього, ну, просто…
Точно треба продовження.
Абсолютно.
Тема номеру.
Так, велика сенсація.
Дістань деталі. Я хочу всі внутрішні подробиці.
Конфлікт із суддею.
Уся зала суду, цей подіумний бізнес.
Звісно, вона вдягла біле в день заключних промов.
Ця дівка дивовижна.
Ця біла сукня була її ідеєю?
Чи стиліста?
Агов.
Тебе б пересадити.
Їй треба офіс. Поруч із тобою є один вільний.
Хочеш офіс поруч із Полом?
Не хвилюйся про…
Нам треба арт-директори, фотографи…
-Дитина, мексиканська. -Хто?
Лендон запропонував мені офіс.
Поруч із Полом.
Молодчина.
Я вибираюся із «Журбіру».
Це і було метою.
Вів'єн. Що?
Вона була моєю. Біла сукня, яку вдягла Анна.
Я взяла її зі своєї шафи, Лу.
Так.
Лу…
«Журбір», білі сукні…
Ти не говориш про головне.
Я хвилююся за неї.
Більше, ніж мала би.
Вона не хвилюється за мене взагалі.
І чи хвилювалася? Чи я була просто ще одною жертвою?
Головне.
Вів'єн.
Що в біса тепер робити?
Переходити до наступного сюжету.
Така робота.
Усе гаразд.
Пані Сорокіна, у мене нема жодної певності…
Зовсім… Абсолютно… Відповідати за свої дії.
До суду я вертаю вас під варту
від п'яти до 15 років, на острів Райкерс.
Анні Сорокіній,
яку звинуватили в ошуканні еліт Нью-Йорка на понад 200 000 $,
завтра винесуть вирок у суді Мангеттена.
Сорокіній загрожує до 15 років ув'язнення.
РЕЙЧЕЛ - ЧЕКАЙТЕ СПРАВЖНЬОЇ ІСТОРІЇ
Рейчел уміє писати.
-Що вона сказала? Дай. -Годі. Тебе тут небагато.
Віддай!
Чого не їхала в Марокко, була б відомою, як я.
Як це так швидко писати?
-Тут і суд є. -Дай мені книжку.
Вона вийде до літа.
Можеш читати її на пляжі Джонс, як інші типові сучки.
Ось, до справи.
Знаєш що, ні.
Я змарнувала досить…
Мене аж трясе.
Годі з мене… життя очима інших.
Я режисерка.
Я клята режисерка, з цієї ж миті.
Я піду туди і подам заяву про звільнення, негайно. Закладемося?
-Люба, зачекай. -Не намагайся відмовити мене.
Чекай, вирок Анни.
Суддя виносить вирок. Уже є.
Скільки?
Дванадцять років.
Від 4 до 12.
Дванадцять років.
Через 12 років у моєї дочки буде мобільний.
Дванадцять - максимум.
Через 12 років не буде айсбергів.
-Не певен, яке це має… -Через 12 років Анні буде 40.
Вона не буде інтернет-сенсацією.
Не буде зіркою Інстаграму.
Не буде дочкою духу свого часу чи королевою міленіалів.
Вона буде самотньою жінкою середнього віку, чиє життя в неї вкрали.
Тодде.
Що? Що ви хочете, щоб я сказав?
Ви не змусили її дати інтерв'ю?
Не використали її?
Вона врешті не отримала довший термін
через увагу ЗМІ?
Вибачте, та ви отримали більше переглядів, Анна - більше часу. Коротко і ясно.
Як ваш телефон?
Мій телефон?
Закладаюся, дзвонить.
Нарешті.
Є нові клієнти?
Так, от-от.
Ви розбагатієте на цій справі.
Може, перепочиньте. Зберіться.
-Може, повезіть сім'ю у відпустку… -Я пропустив відпустку!
Думаю, це теж моя вина?
Їдьте в клятий аеропорт. Будьте з сім'єю, я не зупинятиму.
Куди вона їде?
Бедфорд-Гіллс.
Коли вона їде?
ОСТРІВ РАЙКЕРС
Нервуєшся?
Нахрін це місце. Я готова до справжньої в'язниці з кримінальними геніями.
Це урізноманітнить мої дні.
І, кажуть, у Бедфорд-Гіллс гарно.
Так.
Анно, я… просто хотіла вибачитися.
За що?
За те як… як усе обернулося.
За все це.
-Я думала… -Думала що?
Я знаю, що ти не сподівалася врятувати мене.
Анно, годі тобі.
Не торкатися.
Я ніколи не думала…
Ти не заслуговуєш такого вироку.
Хлопці, що вламувалися в банки на Волл-стріт, не мали таких вироків.
Ти маєш…
Якби я не написала ту статтю, я…
Ти лише починаєш.
Я маю на увазі… були помилки.
Моя єдина помилка - я переоцінила здатність людей долати стрес.
Єдина помилка?
Ти кажеш мені… що якби ти мала шанс усе повторити,
ти б зробила все те ж саме?
Анно.
Це все. Останній раз ми бачимося.
Я вибачаюся. Я прошу тебе…
Ні, припини, Вів'єн. Ти не моя подруга.
Ми не якісь хихикаючі ідіотки, найкращі подружки чи хто там.
Ти мені не подобаєшся. У тебе жахливе взуття. Це був обмін. У нас була угода.
-Анно. -Ні, усе гаразд.
Ти добре виконала свою частину.
Ти казала, що зробиш мене відомою, і зробила.
Хто зараз відоміший за Анну Делві?
Не торкатися.
Ти відвідаєш мене.
Не торкатися.
Ти відвідаєш мене.
Я приїду.
Боже, просто, бляха, заспокойся.
-Час вийшов, Анно. Ходімо. -Гаразд, я зрозуміла.
Бувай, Вів'єн.
Бувай, Анно.
Вів'єн…
ти добре виглядаєш.
Ти схудла.
Ти вже не така товста.
5999 ПУБЛІКАЦІЙ, 408 000 ПІДПИСНИКІВ
РЕЙЧЕЛВІЛЬЯМС
МЕМУАРИ РЕЙЧЕЛ ВІЛЬЯМС
«МОЯ ПОДРУГА АННА» ВНЕСЕНО ДО СТА НАЙКРАЩИХ КНИГ
2019 РОКУ ЗА ВЕРСІЮ ЖУРНАЛУ «ТАЙМ».
КЕЙСІД'ЮК
ЗНАЙОМСТВО КЕЙСІ Д'ЮК З АННОЮ
ПІДШТОВХНУЛО ЇЇ ОБРИВАТИ ЗВ'ЯЗКИ З ПРОБЛЕМНИМИ КЛІЄНТАМИ.
ВОНА ПРОДОВЖУЄ БУТИ УСПІШНОЮ ЛАЙФ-КОУЧКОЮ.
НЕФФАТАРІДЕЙВІС
НЕФФАТАРІ ДЕЙВІС КИНУЛА РОБОТУ І ПЕРЕЇХАЛА ДО ЛОС-АНДЖЕЛЕСА.
ЇЇ ДРУЖБА З АННОЮ РОЗВАЛИЛАСЯ, КОЛИ АННА ЗАЯВИЛА,
ЩО У В'ЯЗНИЦІ ВІДЧУЛА СЕБЕ ЧОРНОЮ.
ТОДДСПОДЕК
ТОДД СПОДЕК СТАВ УЛЮБЛЕНИМ ЗАХИСНИКОМ ВИДАТНИХ ШАХРАЇВ.
ЧЕРЕЗ ПРОБЛЕМИ ЗІ ЗДОРОВ'ЯМ ВІН ПОЧАВ ПРОВОДИТИ БІЛЬШЕ ЧАСУ ЗІ СІМ'ЄЮ.
ДЖЕССІКАПРЕССЛЕР
ДЖЕССІКА ПРЕССЛЕР, РЕПОРТЕРКА, ЩО СТАЛА ОСНОВОЮ ДЛЯ ВІВ'ЄН КЕНТ,
ЗАРАЗ ПРАЦЮЄ КОРЕСПОНДЕНТКОЮ ДЛЯ VANITY FAIR.
НЕЩОДАВНО ДОПИСАЛА СВОЮ ПЕРШУ КНИГУ «ПРО АННУ».
АННА ПРОВЕЛА 40 МІСЯЦІВ У В'ЯЗНИЦІ.
ВОНА ЗАРАЗ ПІД ВАРТОЮ
МІГРАЦІЙНОЇ ТА МИТНОЇ СЛУЖБИ США І ОЧІКУЄ ДЕПОРТАЦІЇ
«УВЕСЬ ЦЕЙ СЕРІАЛ НАДИХНУЛИ РЕПОРТАЖІ ДЖЕССІКИ ПРЕССЛЕР».