Kriget är över.
Efter fyra långa år får våra pojkar äntligen komma hem.
Från Kalifornien till Maine
har firandet av våra tappra unga hjältar bara börjat.
Amerikanerna fyller gatorna,
och överöser våra modiga soldater med tacksamhet och beundran.
I Tyskland har de allierade delat upp Berlin i fyra sektorer.
En rysk, en fransk, en brittisk och en amerikansk.
De segrande makterna kontrollerar varsin del av staden,
och leder landet mot tillväxt och välstånd.
Men de verkliga vinnarna är det tyska folket.
Nu när deras diktator äntligen har störtats
har livet i Tyskland aldrig varit bättre.
Ordningen är återställd. Ekonomin blomstrar.
Barnen leker på gatorna, och det är romantik i luften.
Kriget är över, och tyskarna har aldrig varit lyckligare.
Denna dagbok tillhör Anne Christine Friedrich
Dagboken tillhörde flickan som hittades mördad förra veckan.
Anne Christine Friedrich.
Ni minns henne kanske inte.
Hon var bara ännu en ruinmus
som hamnade på en av Ku'damms bordeller.
Alla har vi våra egna döda.
Så varför bry sig om Anne Christine Friedrich?
Varför skulle vi ägna henne en tanke?
Visst, vi är poliser, så det är vårt jobb att bry oss.
Men jag fruktar att...
om vi inte bryr oss, så glider vi längre ner i djupet.
Och det vill jag inte.
Jag vill stiga uppåt. Jag vill...
Jag vill komma upp. Jag vill flyga!
Jösses... Tusan.
Jag låter som värsta predikanten.
Ja, det gör du.
Det kanske bara är jag, men jag vill...
att unga flickors dagböcker ska handla om kärlek och skolan och...
en massa larviga saker. Inte om död, rädsla och våldtäkt.
Det jag ber er om kommer att bli svårt.
Det kommer att vara farligt, och jag kan inte lova mer betalt.
Jag kan bara erbjuda en möjlighet att hjälpa mig göra staden bättre.
Hela världen hatar oss.
De tror att alla tyskar är nazister.
Vi kan bara hjälpa oss själva.
En mäktig person i den här staden...
dödade Anne Christine Friedrich, och jag vill jaga rätt på honom
och få honom att sona sitt brott.
Han är generös mot de mest behövande bland oss.
Han erbjuder logi, mat, pengar, aborter...
men hans vänlighet är en list för att snärja oskyldiga människor.
Så...
Har nån hört talas om Änglamakaren?
Det är han vi vill åt.
Var inte nervös, Karin.
Det finns ingen anledning att vara nervös med mig.
Vad gör du? Var arbetar du?
Jag...
Jag jobbade som servitris på en ölhall i Neukölln.
-Det gör jag fortfarande. -Nån utbildning?
Hur många var de?
Två.
När hände det?
För sex veckor sen.
-Så du är säker? -Ja.
De smittade mig också.
Jag gick till St. Hedwig and Moabit, men båda hade slut på penicillin.
Hur vet du att det beror på det som skedde?
En av dem sa att han knullade sig ren.
-Talar du ryska? -Nej.
Hur kunde du då förstå vad han sa?
De var amerikanska soldater.
Och en av dem, när de var klara...
Han kastade åt mig den här och sa: "Även tyska horor får betalt."
Vad vill du ha från mig, min kära?
Jag vill att ni...
tar bort den här styggelsen inuti mig.
Är det allt du vill?
Alla säger att ni hjälper kvinnor.
De kallar er för Änglamakaren.
Att hjälpa kvinnor och att avlägsna problem...
är två helt olika saker.
Inte för mig.
Om jag bestämmer mig för att hjälpa dig...
så är det för att du är sårad, och behöver läka.
Förstår du det, Karin?
Ja.
-Är du okej, Max? -Ja.
Minns du när mamma brukade sjunga...
den där ramsan hon skrev åt oss?
"Du är jag, och jag är du.
Vi är en...
inte tu.
Jag är den jag är på grund av dig,
och allt jag gör, gör du för mig."
-Är hissen trasig? -Ja, jag lagar den fortfarande.
BERLIN AMERIKANSKA SEKTORN
Ursäkta mig.
Kan du...
Ritterstrasse 246?
Gå mot kyrktornet.
-Var? -Kartan är inte till nån hjälp.
Det är inga gator kvar där borta.
-Tack. -Lycka till, mr America.
Hallå...
-Snälla herrn... -Vad är det som har hänt?
Din jävel!
Kom igen! Snabba på!
Hallå! Polis! Stanna!
Hallå! Stanna!
Stanna! Polis!
Fan...
Fan!
Stanna! Polis!
Helvete!
Ska jag?
Vad fan? Du kommer att detonera den.
Ska jag? En bomb!
Sluta!
Sluta.
Tack.
"Stopp! Polis!"
Ursäkta mig. Ritterstrasse 246?
-Polisstationen? -Vill du anmäla ett brott?
Nej, jag heter Max McLaughlin.
-Jag är en amerikansk polis. -Så klart! Förlåt mig.
Elsie Garten. Kommissarie för det här polisdistriktet.
-Är du kommissarien? -Ja.
Så var är stationshuset?
-Här. -Det är ju en bank.
Inte nu längre.
Vi brukade hålla till på Eisenacherstrasse,
men det brann där förra veckan, så vi fick flytta.
Det där är väl inskrivningsdisken?
Ja.
-Inga telefoner? -Nej.
Men det finns en på brandstationen i grannkvarteret som vi får använda.
-Var håller ni era förhör? -I bankvalvet.
Bankvalvet. Så klart.
Vad är det här?
Stolsben och bordsben. Vi bär inte vapen.
I New York säger de att Berlin har världens högsta brottslighet.
Men polisen bär inte vapen?
-Tyskar tillåts inte göra det. -Låter rimligt.
-Var är alla? -En trappa ner. Det är svalare där.
Välkommen i gänget.
Hur länge har de varit poliser?
Inte så länge.
Hör upp!
Det här är den amerikanska polisen jag berättade om.
Vill du säga några ord?
-Hej. -Hej.
Hej.
-Hur gammal är du? -16.
16...
Jag heter Max McLaughlin.
Jag är kriminalpolis i en del av New York som kallas för Brooklyn.
Mitt jobb är att organisera arbetet i enlighet med New York-polisens krav.
Tack.
Varsågod.
Har ni några frågor...?
-De dödar alla! -Vilka dödar alla?
Ryssarna! De dödar alla!
-Var? Varför? -Jag vet inte. Vid Montagstrasse!
Vad tusan är det som pågår?
Trude, Gad. Ni tre följer med mig.
-Ryssar. -Ryssar? Soldater?
-Ja. -Skynda på!
Här.
Rör er inte!
Skjuter de kvinnor och barn?
Rör er inte, sa jag!
Vad gör de i den amerikanska sektorn?
Det är en genväg om man kommer söderifrån.
Rör er inte! Backa!
Stick härifrån!
Stilla!
Hon är träffad. Satan!
Polis!
Lägg ner vapnet!
Stilla!
-De talar ryska. -Ni är i den amerikanska sektorn.
Kriget är över. Lägg ner vapnet!
Ni är i den amerikanska sektorn. Kriget är över.
-Var snälla och lägg ner vapnen. -Stanna! Rör er inte!
Jag stoppar undan mitt vapen. Okej?
Sen tar jag fram mitt id-kort, och så kan vi prata. Okej?
Han kastar över sitt id-kort, och sen vill han prata med dig.
Håll dig lugn. Identifikation.
Stanna, din jävel!
Jag sätter en kuljävel i skallen på dig!
Det är för fan ett barn!
De här människorna är civila. Ni har gjort er skyldiga till mord!
Satan.
Då ska vi se här.
-Grabben, kom hit! -Gad!
Du kommer att bli bra, okej?
Håll tryck på såret. Han kommer att klara sig, men håll tryck här.
Det här är den amerikanska sektorn.
Du klarar dig.
Vem är det?
Alexander Izosimov, chef för den sovjetiska sektorn.
Han talar engelska.
Jag griper de här soldaterna.
Inkorrekt. Det här är militärt ärende.
Det där är döda civila. Dina soldater ska ställas inför rätta.
Dessa soldater kommer att ställas inför den ryska rättvisan.
Upprepa ert namn.
Varför det?
Jag vill ha med ert namn i min rapport.
Max McLaughlin, NYPD, bricka nummer 18394.
Skickad till Berlin på uppdrag av USA:s utrikesdepartement.
Ska jag upprepa det?
Ni är långt borta från ert polisdistrikt, mr McLaughlin.
Dessvärre är kriget inte över. Det har bara gått in i en ny fas.
Dina jävla soldater skjuter barn.
Det går fan inte för sig.
Penicillinet borde börja verka i morgon.
Du borde vara symptomfri om tre till fyra dagar.
Men du måste genomföra hela penicillinkuren. Uppfattat?
Ja.
Du kanske inte är så gott som ny...
men du mår mycket bättre.
Tack.
Tack så hemskt mycket.
Och det andra?
Det hanteras just i detta nu.
Ursäkta mig, men jag behöver hjälp.
Vad står på?
Min katt har... Hur säger man? Fastnat.
-Er katt? -Ja, min katt.
Är ni så snälla och hjälper mig?
Okej. Var då?
Bara runt hörnet. Det går jättefort.
Okej, fågelskrämmor, tillbaka till stationen.
-Vart ska ni? -Jag antar att militären tar över nu.
Anta inte saker.
Vi har inte sett några papper på det, så tills dess är det ett polisärende,
vilket betyder att du måste påbörja en utredning,
och det här är en brottsplats.
Samlas runt mig.
Om ni inte förstår vad jag säger
kan Elsie översätta.
En brottsplats är som en spis som har slagits av.
Den blir bara kallare, så vi måste agera snabbt.
Det finns över 50 vittnen här. Alla såg nånting.
Vad såg de?
Prata med offren. Anteckna deras namn och ålder.
Skott avlossades. Hur många? Vem sköt först?
Lös det här. Ställ frågor.
-Varsågod. -Tack.
Karl Heinlein. Angenämt.
-Max McLaughlin. -Låt dig inte oroas av uniformen.
Jag är chef för Berlinpolisen.
Tackar.
Alla i den här staden...
bär på en hemlighet.
Alla bedrar och spionerar på varandra för att kunna överleva.
Jag bad ert utrikesdepartement att skicka hit en polis
för att hjälpa till att organisera polisen här.
Tänker du berätta nåt användbart, eller ska vi bara snacka skit?
Ett gott råd.
När det inte finns några lagar måste man kunna skilja på rätt och fel...
och ha snabba reflexer.
Jag ska tänka på det.
En snabb fråga, bara.
Om du var en amerikansk soldat på bondpermis, vart skulle du ta vägen?
San Francisco.
San Francisco. Självklart.
Du kallade dem för "fågelskrämmor".
Alla kallar oss det.
Blandningen av uniformer och vanliga kläder.
Det får oss att se ut som fågelskrämmor.
I de brittiska och sovjetiska sektionerna har poliserna uniformer,
men inte vi.
-Vad ville Heinlein? -Jag vet inte. Känner du honom med?
Ja, han gav mig det här jobbet. Han är en bra karl.
-Max McLaughlin? -Ja. Och du är?
Jag ska föra dig till vicekonsuln, Tom Franklin.
Okej. Se till att alla antecknar allt. Fakta och klarhet.
-Inga skrivmaskiner, antar jag? -Nya pennor.
Så klart. Och Elsie?
Tack för ditt stöd.
Hej.
-Det är extra socker i chokladen. -Tack.
När jag hade fött min son...
gav de mig svartbröd med en tjock skiva appenzeller.
Det var det godaste jag nånsin hade ätit.
Nej, drick du.
Han dog i en av de första bombräderna.
Jag hade gått ut för att köpa mjölk, och när jag kom hem var huset borta.
Det finns ett ord för en kvinna som förlorar sin make,
men inte för en mor som förlorar sitt barn.
Ni är väl inte en sjuksköterska?
Nej, jag är inte en sjuksköterska.
Jag heter Marianne.
Vi kan dua varandra.
Jag är här angående den andra delen av ditt problem.
Så...
Vill du fortfarande... åtgärda det?
Då så, vännen.
Nån sa att det kommer ta 16 år att städa upp det här.
Det borde få dem att tänka efter innan de startar nästa krig.
Svartabörshandel överallt, horor i vartenda gathörn.
Man kan få tag på vad som helst. En polsk oskuld för en burk bönor.
Vad är det där?
Kontoret för internflyktingar.
Judar, krigsfångar, mentalfall - allt möjligt.
Det finns ett par hundra tusen internflyktingar bara i Berlin.
-Stanna bilen. -Okej.
Ursäkta mig.
Polis. Polizei. Ursäkta mig.
Ursäkta mig. Jag vet.
Namn, land, yrke?
Det gäller inte mig.
-Namn, land, yrke. -Självklart.
McLaughlin, Moritz, USA. Soldat i 45:e infanteridivisionen.
Fyll i banketten. Kom tillbaka nästa vecka.
-Vänta, jag behöver... -Nästa!
-Jag måste hitta honom. -Nästa!
Jag behöver er hjälp. Hörru, din jävel!
McLaughlin, Moritz, USA. Soldat i 45:e infanteridivisionen.
Han är min bror, och han saknas. Du måste hitta honom!
Dra åt helvete.
Nästa!
AMERIKANSKA VICEKONSULNS BOSTAD
Tom kommer alldeles strax.
Claire, Toms älskade hustru. Hur står det till?
Max McLaughlin.
Jag avskyr den här hettan. Gör inte du det?
-Den går an. -Jaså?
Det enda som är värre än sommar i Berlin är visst vinter i Berlin.
I så fall borde hösten vara fin.
Vad har hänt med din hals?
Det är en lång historia.
Max. Ledsen att du fick vänta. Kom in, för Guds skull.
-Tom Franklin. -Max McLaughlin.
Den här vägen.
En stor, maskäten kaka i fyra delar.
Ryssarna i öst, föga förvånande. Fransmännen längst upp.
Britterna mitt i smeten,
och vi håller oss här nere i sydväst och håller hela kakan flytande.
Sätt dig.
Fyra sektorer, 20 distrikt,
fulla av allsköns skit.
Jag har märkt det.
Vad tycker du så här långt?
Jag fick inte veta allt.
Hur menar du?
Polisdistriktet jag tilldelades
är väl inte direkt det största i den amerikanska sektorn?
Det är faktiskt det minsta.
Jag skickades hit för att utbilda stadens mest oerfarna poliser, för...
om det här experimentet går åt skogen...
så är ingen skada skedd. Har jag rätt?
-Får jag vara uppriktig? -Självklart.
Det finns inget för mig att organisera där.
Bara en gammal bank med ett gäng rara gamla tanter. Väldigt rara.
-Hela situationen är faktiskt... -En jävla röra.
Komplex.
Sir, det är en jävla röra.
En dag i Berlin, och du fattar redan.
Dagliga rapporter till mig, Max McLaughlin.
Allt du hör eller ser, stort som smått. Allt.
Tillåt mig en gnutta nyfikenhet. Varför det här uppdraget?
Min bror försvann här vid krigsslutet, sir.
Det var tråkigt att höra.
Vad sa utrikesdepartementet?
Att han fick spel och tog bondpermis.
Om det finns nåt jag kan göra...
Det uppskattas.
-Lycka till. -Tack, sir.
Stäng dörren.
En trappa upp...
...väntar rättvisan. Vill du ha den?
Men den har ett pris.
Ta det, eller gå härifrån.
Valet är ditt.
Jag går ingenstans.
Då så. Följ mig.
SOVJETUNIONENS MILITÄRADMINISTRATION
Tydligen har chefen för Berlinpolisen
blivit väldigt populär bland sina landsmän.
Och nu tycks han knyta vänskapsband med amerikanerna.
Ordna ett möte åt mig med honom.
Nån gång i kväll.
En populär tysk kan inte tillåtas liera sig med amerikanerna.
Mord.
Våldtäkt.
Mord.
Det tycks vara de enda brotten som anmäls här.
De enda som är värda att rapportera.
Okej.
Två högar. En för våldtäkt, en för mord.
Har du hunnit skriva rapporten om det som hände i dag?
-Vem ritade de här? -Han.
De här teckningarna är rätt så jävla bra, grabben.
-Så du vill bli polis? -Jag är polis.
Gads pappa var polis.
Han och resten av familjen deporterades till Auschwitz.
De gömde sig, men nån tjallade på dem.
-Nu bor han här. -På stationen?
Han sover i bankvalvet, så stationen är bemannad dygnet runt.
-Det är vackert. -Det är Berlin.
-Du måste skämta. -Nej, det är öppet.
Jag menar namnet. "Max och Moritz."
Jaså. Det är en tysk tecknad serie
om två busiga bröder som spelar folk spratt och...
Det är det jag menar.
Min mamma var tyska. Hon växte upp på en gård strax utanför Berlin.
-Är det sant? -Ja.
Hon döpte mig efter en av dem.
Jag antar att du har en bror.
Moritz.
Max och Moritz.
Alla tyska barn känner till
Max och Moritz sju pojkstreck.
Ja, mamma brukade läsa dem för oss när vi var små.
De skrämde skiten ur mig. Gav mig mardrömmar.
Men Moritz älskade dem.
Varför är du så bra på språk?
Jag undervisade i semiotik vid universitetet i Neukölln.
Vad är det?
Läran om tecken, symboler och kommunikation.
Det är på universitetet unga människor lär sig om världen.
-Du är rolig. -Jag vet.
Har du familj?
-Jag är gift. -Två öl.
-Och du? -Nej, jag är inte gift.
Tack.
-Prost. -Skål.
-Törstig? -Väldigt.
Ockupationen... Hatar du den?
Självklart, men det är inte det egentliga problemet.
Det finns inga jobb, och folk börjar få slut på saker att stjäla.
Jag ser det inte ens som kriminellt längre. Det handlar om överlevnad.
De kriminella är människorna som utnyttjar de svaga.
De sårar dem och ärrar dem.
-Ja. -Så där, ja. Två soppor.
Tack.
-Då så... -Nen Guten.
-Va? -Nen Guten.
-"Gnuden"? -Nen Guten.
-En välförtjänt måltid. -Ja.
Till och med vinet är hemskt.
Karl Heinlein.
Ingen fara.
HOHENSCHÖNHAUSEN-FÄNGELSET SOVJETISKA SEKTORN
Alexander Izosimov.
Varför förde du hit mig? Amerikanerna kommer inte att tåla det här.
Tror du att Moskva bryr sig om vad amerikanerna tycker?
Hundar luktar på varandra för att lära känna varandra.
Men du? Du stinker inte, Karl Heinlein.
Ingen kan lita på dig.
Det är en ursäkt.
Det är inte skälet.
Och vad är då skälet?
Ni har inte råd att låta en bra tysk leva.
Ge mina stövlar till min fru.
Bränn honom.
Tack.
-Hejsan, mr Max. -Mrs Franklin.
Tro inte att du kan smita förbi oss förtappade utan att ta ett glas.
Jag kan inte. Jag måste upp tidigt.
Vem sa nåt om att gå till sängs?
Elransonering.
Det händer högst oväntat.
-Hur länge varar det? -Det varierar.
Det kan ta timmar.
Så... Inget att dricka, då?
Ledsen. Jag är helt slut.
Kanske nästa gång.
Livet är kort.
Det är ordnat.
Karin gjorde bra ifrån sig i dag.
Du hade rätt.
Hon är en tillgång för familjen.
Ja.
"Käre Jimmy, jag hoppas att du mår bra.
Jag vet inte var jag ska börja leta efter din pappa,
men jag lovar att hitta honom...
och ta hem honom."
LILLEBROR
Du har visst letat efter mig, lillebror.
Kom tvärs över gatan, så får du se vad jag har jobbat med.
Herregud!
Max och Moritz. En historia i sju pojkstreck.
Lägg handen på den.
Lägg handen på boken.
Lägg handen på den, Max.
Jag svär att aldrig avslöja vår hemlighet för nån.
Jag svär på att vi alltid ska skydda varandra.
Jag svär på mammas grav.
-Jag... Jag svär... -Säg det.
Jag...
-Jag kan fan inte säga det, Moritz. -Du måste säga det.
Jag...
Jag svär... på mammas...
På mammas grav.
Bra.
Jättebra.
Kom ihåg vårt löfte. Du vet vad du ska göra. Moritz.
Undertexter: Mattias R. Andersson www.plint.com