-Har du använt en pistol förut? -Självklart inte.
Jag behöver din pistol, soldat.
Sikta och skjut. Nu tar vi dem.
Du kommer att klara dig bra.
Vi borde kalla på förstärkning.
Det har jag redan gjort.
Det finns två där borta.
Få dem att sänka garden, så kommer jag efter dig.
Ursäkta, jag letar efter min dotter.
Jag har letat hela dagen. Har ni sett henne?
Ta deras vapen. Sätt munkavle på dem.
SKYDDSRUM
Se upp, det är någon där!
Du? Ser du skyddet där borta?
När jag börjar springa dit, skjut mot dem.
Sluta inte skjuta innan jag når skyddet.
-Förstår du? -Ja.
Jag litar på dig.
Nu.
Samma sak. Jag springer dit bort nu.
-Är du klar? -Ja.
Okej.
Är du okej?
Vem är det?
Det är din vän. Släpp pistolen.
Säg att han ska lägga ifrån sig pistolen och lägga sig ner.
Annars skär jag halsen av dig.
-Säg det. -Döda honom inte, Max.
Jag behöver honom.
Om du dödar honom, förlåter jag dig aldrig.
-Lägg ifrån dig vapnet! -Döda honom inte.
Rör du dig, är du död.
Här.
-Mår du bra? -Ja, tror jag.
Är det här bästa vägen till Tempelhof?
Tyvärr, sir. Det är en gasläcka i Steglitz, så vi måste ta en omväg.
-Var är Marty? -Han är sjuk, sir.
Se till att vi anländer i tid.
Ja, frun.
Vad gör du?
Jag tror att vi körde på något nyss. Jag ska kontrollera däcken.
Claire...
Tom.
Jag har inget att säga till dig.
Läs brevet.
Ska jag öppna det åt dig?
Här. Det är inte långt, men det säger allt.
Snabbt!
Kontakta din överordnade. Säg att vi har honom.
Ta honom till stationen. Vi följer efter er.
SKYDDA VÅRA BARN
Vi måste tillbaka.
Jag måste veta hur mina fågelskrämmor mår.
Jag fick precis information.
Jag är ledsen.
Fem döda.
De håller på att flytta de skadade till militärsjukhuset i Dahlem.
Jag vet.
Så många För många.
Jag tänker kasta det här i Spreefloden ikväll.
Jag lovade mig själv att behålla den
tills vi fångade Anne Christines Friedrichs mördare.
Du...
Behåll den.
Du kanske behöver den en dag för att minnas
Att minnas vem du var.
Du måste hålla dig vid liv för din frus skull.
Tala med mig, pianostämmaren.
Nej. Ni behöver mig så att ni kan manipulera henne.
-Vad säger du? -Några timmar.
Du tror inte att han kan...
Han har sett sin sista soluppgång.
Det där lät inte så muntert.
Berätta någonting
om dig själv.
Om mig?
-Om mig... -Ja.
Jag växte upp i Georgien.
Min far var ingenjör och
min mor
Din mor
Min mamma
Hon spelade piano.
Hon spelade piano hela tiden.
Kom igen.
Hej, Gad Epstein. Hur mår du idag?
Gad.
-Ta honom. -Ja.
Följ med mig.
Amerikanska underrättelsetjänsten kommer nog om några timmar.
Vi har fram till dess.
-Men vi grep honom -Jag vet.
Men det är en stor jävla förbrytare som alla vill åt,
så vi måste tänka igenom vad vi ska göra.
Kan du få hit bandspelaren?
Gad, kan du ringa Tom Franklin och berätta?
Gad, jag vill inte att Tom Franklin får veta något.
Kan du säga varför?
Jag måste gå. Vi ska ta fast två stora förbrytare idag.
Kan ni åka förbi Dahlem?
-Hoppa in! -Bra.
Idag är det den 11 augusti 1946.
I förhörsrummet finns jag, inspektör Elsie Garten,
min assistent Gad Epstein och den misstänkte,
läkaren Hermann Gladow.
Du misstänks för morden på två amerikanska soldater,
menig Deluca och menig Gallagher,
och den tyska flickan Anne Christine Friedrich.
Och en hemlös tonårsflicka med gröna ögon,
vars namn vi inte känner till än.
Tillsammans med Karin Mann
misstänks du också ha iscensatt anfallet mot polisstationen
som resulterade i att fem poliser miste livet.
Du misstänks även för mordet på polisen Trude Schweinstager.
Du misstänks även för överfall på mig, en polis, i avsikt att döda.
-Har jag glömt något? -Ja.
Att jag startade kriget.
Gjorde du?
En pojke såg en vildros En vildros på heden
Som var så ung Och vacker som en morgon
Att han sprang fort För att se den på nära håll
Och såg på den med stor glädje
Vildros, vildros, röda vildros
Vildros på heden
Och den vilda pojken plockade
Vildrosen på heden
Vildrosen värjde sig och stack
Dock hjälpte den varken ve eller ack
Den måste nu tåla det
Är du född i Stuttgart?
Träffade du Karin Mann genom ditt arbete som gynekolog?
Karin Mann? Har jag aldrig hört talas om.
Du kanske inte minns namnet.
Jag minns alla namn.
Jag minns namnen på alla mina patienter.
Även ditt.
För tio eller kanske elva år sedan,
på universitetskliniken, Ziegelstrasse.
Du ville veta varför du inte blev gravid.
Du ville hemskt gärna ha barn.
Men undersökningen visade
att du haft äggstocksinflammation och inte kunde få barn.
Läkaren hette Vogel.
Ja, Vogel. Hans Vogel.
Trevlig man.
Inte alltför intelligent, men...
Och vem var experten han konsulterade?
Minns du hans namn?
Jag undersökte dig,
och det var jag som ställde diagnosen som förmodligen räddade ditt liv.
Berlin är som en liten by, frau Garten.
Vilket sammanträffande.
Det har dock inget att göra med varför vi är här.
Nej. Inte alls. Snarare tvärtom.
Vore det inte för mig skulle det kanske inte ha upptäckts.
Och du skulle inte bara vara barnlös, du skulle vara död.
Hur är ditt sexliv? Allt som det ska?
Jag minns din man. Vad heter han?
Leonard? ...pold? Leopold? Leopold.
En mycket vänlig man. Vi samtalade i korridoren.
Minns du vad man sa på den tiden, 1943?
"Bäst att njuta av kriget, ty freden blir svår."
Vad nu? En sång till?
-Tack. -Vi ses.
Lycka till, sir.
Så, kom.
Vad hände?
Jag vet inte.
Jag minns inte.
GRUNLOWS GÅRD, EBERSWALDE
Helvete.
Vad har hänt?
Hilfe. Hjälp honom.
Det här är lim.
Det här är krut.
Okej.
Vet du vad det här är?
Det här är en tand från Berta Spiel. Hon är nazist, du skulle gilla henne.
Jag tänker stoppa den i din mun, och du ska suga på den.
Om du spottar ut den så flyttar jag ljuset närmare din vänsterfot
och bränner den in till benet. Förstår du?
Bra.
Jag vet inte vem du tror att jag är eller vad jag har gjort
men jag betalar dig vad du vill.
Vet du vad som inte förvånar mig?
Du har inte ens frågat var din fru är.
"Öra till öra...
och huvud till fot."
Herr Gladow, Karin Mann är i rummet bredvid och hon har berättat allt.
Att du utförde en abort på henne, gav henne penicillin
och övervakade mordet på två amerikanska soldater
samt mordet på en hemlös flicka och på Anne Christine Friedrich.
-Varför skulle jag göra det? -För att kunna styra Karin Mann.
För att äga Karin Mann. För att använda henne som du ville.
Och många andra kvinnor som du manipulerat när de råkat illa ut.
Jag tycker om kvinnor. De är mitt liv.
Det enda jag är skyldig till är att ha letat efter en artikel
på Weishauptinstitutet, som jag behövde för mitt arbete.
Sen kom du med en pistol och jag fick panik.
Och jag är ledsen. Jag är verkligen ledsen.
Och jag är beredd att ta konsekvenserna.
Karin Mann berättade också om flickorna på Alt-Bayern Hotel.
"Flickorna på Alt-Bayern Hotel"?
Frau Garten, det låter som en av de där filmerna
Vill du berätta om de prostituerade som jobbar för dig?
Inte?
Ser du boxarna bakom mig?
Jag är som dem.
Jag har hemligheter.
Jag vet inte allt, men...
-Jag vet något om alla. -Och?
Hämta general Howley eller general Clay
och säg att jag har information att dela med mig.
Ta hit dem, för det här skådespelet är över.
Helvete!
Vi har honom.
Vem bryr sig om var han hamnar eller vem han pratar med?
Han kommer inte undan med mord.
Det här landet kom undan med mord!
Nej.
Inte alls.
Du sa till mig på min första dag,
när jag hjälpte dig med pappersarbete:
Rättvisa
är vår enda väg tillbaka,
och ansvar är vägen som leder dit.
Minns du det?
Du har honom, för sjutton.
Låt systemet bestämma nästa steg.
Jag vill visa dig något.
"Max och Moritz."
Okej?
De kallar det "De orädda nazijägarna."
Kapitel ett. Det är familjen Webber. Ser du?
Kapitel två är Berta Spiel. Du hade nyss hennes tand i din mun...
Kapitel tre. Det är Otto Oberlander.
Titta på det här fotot. Ser du? Titta på det.
Titta inte bort, Tommy.
Och ser du, Tommy? Det här är ditt kapitel.
Det här är din plats.
Kapitel fyra.
Ge mig ett namn på någon som är viktigare än du.
Vatikanen.
Vatikanen?
Pius XII. Påven.
Hitlers påve.
Claire!
Jag har dig.
Claire!
Helvete.
Bra.
Claire.
Du...
Kan du höra mig? Ja? Säg ja.
Ja? Bra.
Stanna här. Jag kommer tillbaka till dig, okej?
Men jag berättade ju allt om påven.
Ja, jag behöver bara några bilder till min bok.
Fan.
Han är inte död, lillebror.
Inte än.
Jag trodde att du aldrig ville se mig igen.
Mamma dog i det där köket.
Dra åt helvete!
Mamma!
Helvete!
Pappa sköt henne och hon dog.
Din jävel!
Jävla snorunge, jag tänker dödar dig också!
Skjut inte!
Vore det inte för dig, skulle jag vara död.
Men vi båda vet att pappa kunde ha överlevt den kvällen.
Förlåt...
Förlåt
Min son.
Förlåt
Förlåt mig.
Jag är ledsen.
Det var inte meningen.
Min son
Förlåt mig.
Moritz?
Vad gör du, Moritz?
Snälla, sluta.
Jag förstår varför du dödade honom.
Pappa skulle ha dödat oss någon annan kväll.
Du tog hand om mig. Du skyddade mig.
Men att döda förstörde dig.
Jag förstördes inte. Jag hittade mitt kall.
Pappa, nazister, din chef här,
alla kommer undan om jag inte stoppar dem.
Och fan, du vet det.
Moritz Du kan inte fortsätta med det här.
Vi gör det tillsammans.
Vi ska utrota de här skithögarna.
Du och jag, och när han är tillräckligt gammal, Jimmy också.
Nej.
Inte han.
Jag låter dig inte förstöra Jimmys liv.
Jag kan inte.
Max... Det är inte upp till dig.
Jag är hans pappa, och jag tänker
se till att våra liv räknas.
Jag älskar dig.
Lever Tom?
Han överlever.
Och den där mannen?
Jag sköt honom.
Han är borta.
Kände du honom?
Han är din bror. Det var för hans skull du kom till Berlin.
Varför tog han oss hit?
Vår mamma växte upp på den här gården.
Hon brukade säga att innan hon åkte härifrån
Hon planterade ett frö när hon var liten.
Ett päronträd.
Hon ville att vi skulle se det en dag.
Och ni gjorde det.
Hjälp! Hjälp mig, någon!
Hjälp mig.
Elsie Garten. Säg hennes namn.
-Varför? -Säg det, för helvete!
-Elsie Garten. -Bra.
Du ska träffa henne
och hon kommer att säga hur du ska hjälpa oss.
-Hjälpa till med vad? -Allt.
Om du inte gör det,
ringer jag ett samtal
och sen hänger du bredvid Ribbentrop och hans kompisar.
Helvete!
Den 11 augusti 1946. Detta spelas in
för den amerikanska regeringens särskilda operationsgrupp.
Jag heter Bob Travis.
Du kanske vill stänga av den, Bob.
Så
Alla prostituerade
som arbetar med ryska officerare betalas av mig.
Engelsmännen vill dra sig ur Berlin för att London faller samman,
men de vill inte lämna allt till er.
Jag vet var kommissarie Koitkov promenerar på morgonen.
Det finns en amerikan som dödar nazister i Berlin.
En högt uppsatt amerikan
flyger ut krigsförbrytare i utbyte mot stulna konstverk.
Javisst ja, jag glömde nästan.
Hur mår din älskarinna i Köln?
"Och de som sågs dansa
betraktades som galna av dem som inte kunde höra musiken."
Jag hör musiken.
Men du hör inte mig.
Hur är det med armen?
-Den sitter fast fortfarande. -Ja.
Är Elsie här?
Säg att jag vill prata med henne.
Om vad då?
Framtiden.
Ska du åka?
Varför? Vill du det?
Du är en bra polis, Gad.
Verkligen.
Tack.
Lugn. Jag tänker inte kyssa dig.
Jävligt skönt att höra.
Så ska det låta.
Det är Bach. Det har aldrig spelats.
DU ÄR FRI NU
Håll i här.
Hallå?
Herrn?
Herregud.
Kan ni höra mig?
Snälla, jag måste...
Jag måste till Italien.
-Italien... -Vad?
-Italien. Ta mig dit.
Mamma?
Nej.
Men din mamma skickade mig.
Bara era favoritsaker, vi hämtar resten senare.
-Fina. -Fina.
Fina
och Gerti.
Jag vill bara säga att er mor är en mycket modig kvinna
och att hon älskar er väldigt mycket.
Hon bad mig titta till er eftersom hon var tvungen att åka bort en tid.
En lång tid. Men jag lovar att ta hand om er.
Vi måste gå nu.
Varför måste vi gå nu?
"SKYDDA VÅRA BARN"
"DE ÄR MORGONDAGENS SOLDATER!"
Vi har mycket att göra.
Undertexter: Janica Lundholm www.plint.com