PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Už skončili? - Jo.
Poběž.
Opovaž se!
Promiň.
No tak!
Ale no tak! Vzdávám se!
Dobře, vzdávám se!
- Bože! - Pardon!
Mimochodem... jsem ta z bazénu.
Super!
Počkejte!
- Tak večer? - Co večer?
Na pláži se slaví konec roku. Bude silent párty.
Taky půjdu!
Haló?
Ano?
Ano, dobře. Moc děkuju. Mějte se.
- Kdo to byl? - Ta paní z hotelu.
- Co chtěla? - Mám zítra přijít.
Takže ten pohovor vyšel.
- Třeba potkáš toho kluka z párty. - Koho?
- Cože? - Jak jsi ho viděla na tom pohovoru.
Třeba ho nakonec nevzali.
- Koho? - Jednoho kluka,
kterej se jí dost líbí.
- Kdo bude poslední, je padavka! - Ne!
No tak!
Není tak špatnej.
Je pomalejší skoro o vteřinu.
Alessandro to není.
I tak má potenciál.
Dobrá práce, Jacopo.
Ušlo to, ne?
Až na pár věcí, které pak probereme.
Super.
Bruno, měj se. Jdu makat.
- Maurizio! - Co?
Co je?
Ale nás stál dva roky práce a dost peněz.
Chtěl si dát volno.
Ta nehoda ho asi dost vyděsila. Je ještě mladej.
Chce to čas.
Promluv si s ním a zkus ho přesvědčit.
I tak máme zpoždění. Řekni mu, že už nemůžeme čekat.
I kvůli tobě.
Když Jacopo nevyhraje, nemá smysl, abys tu byl.
PLÁŽOVÝ RÁJ
- Zlatíčka! - Ahoj, mami.
Ahoj! Vám to ale sluší! Sandro, viděl jsi Blue a Summy?
Už jdu! Summy! Blue! Vy jste ale vyrostly!
Určitě na vás kluci stojí frontu.
Dáte si bonbón?
- Já chci tenhle. - Prosím.
- Nechci, děkuju. - No tak, jsou výborný!
Sandro, přineseš mi dvě lehátka?
Už běžím!
- Můžu nanuka? - Jo.
- Teď? - Je to jen nanuk.
Proč by nemohla?
- Nemáš čas, abys mi tu pomohla? - Ne.
- Musím běžet. - Kdo pohlídá Blue?
- Ty. - Já pracuju.
- Já ji pohlídám. - Děkuju.
- Ještě, že tě mám. Kam jdeš? - Volali z hotelu.
To je super! Musíme to oslavit!
No tak, ještě to není jisté.
- Pak ti zavolám. - Dobře, zmírním to.
- Ahoj. - Zlom vaz.
Hodně štěstí!
Je nádherná.
- Povedla se mi. - To jo.
Tady je kuchyně.
Tady je sklad mražených potravin.
- Tohle je Carlos. - Ahoj.
Jeden z číšníků.
Tady se podávají snídaně, obědy a večeře.
Měla by ses naučit časy zpaměti, protože se na ně hosté často ptají.
- Dobře. - 7:30 až 10:30, 12:30 až 14:30
a 19:15 až 21:35.
Tady máme bazén. V provozu je od 10:00 do 21:00.
A támhle jsou tenisové kurty.
Mileno, tohle je Summer.
- Těší mě. - Ahoj.
Sháníme někoho, kdo by jí pomohl na recepci.
- Dobře. - Je tu dost práce.
- Aha. - Bude ti říkat, co máš dělat.
Tak od zítra?
Paráda.
Domluv si s ní směny,
vysvětli jí, jak to tu funguje,
a pošli ji za mnou do kanceláře.
- Dobře. - Díky.
- Ahoj. - Čau.
Ještě máte čas.
- Už mi to stačilo. - Nejste Ale Alba?
Ne.
Pěkný.
- Myslíš to vážně? - Ne.
Dělám si srandu. Je to super.
Já jen...
Něco k tomu musím přidat.
Nevím, jestli spíš tlesknutí nebo bouchnutí.
Je to super!
Díky. Ale ten beat potřebuje dodělat.
- Nevadí? - Ne.
Jsi Panna, ne?
Cože?
Jsi děsný puntičkář... i v té muzice.
Máš smysl pro detail.
Já jsem ale Lev.
To bych neřekla.
Možná máš zemský ascendent.
Když to říkáš... možný to je.
- Asi jo. - Tak dobře.
Nechceš si poslechnout ještě jednu?
Tak jo.
Ale ne tady.
U mě doma.
Teda ne, že bych...
Mám tam zapojený počítač do repráků a tak...
- Jasně! - Tak jo.
- Ještě to musíme dopít. - Dobře.
Když tu jsi se mnou,
stěny v místnosti odpadnou
a místo nich vyrostou stromy.
Nekonečné lesy,
když jsi po boku mém.
Ten fialový strop
se rozpadne
a nebe nad námi dvěma...
Pardon...
BÍLÁ VELRYBA
To je ona.
- Ještě ji musím... - Je dobrá.
- Co děláš? - Co děláš?
Promiň, můžu za to já. Měla jsem ti to říct dřív.
- Už někoho máš. - Ne.
Dario, jsem na holky.
Fakt?
- Páni. Vážně? - Proč? Jsi snad homofob?
Ne, nejsem. Já jen...
Co?
- Nic. - Řekni to.
Když jsi mi řekla, že se ti líbí moje hudba
začal jsem si představovat...
Myslel jsem, že by se nějak...
Ale mně se tvoje hudba líbí.
Myslela jsem to upřímně. Já nelžu.
Tak třeba to, co jsi teď udělal...
Co?
„Nechtěla by ses pomilovat?“
Takhle jsem to rozhodně neřekl.
- To neříkali ani naši v osmdesátkách. - Nic takového jsem neřekl.
Měl bys být trochu modernější.
- Ale tím líp pro tebe. - Myslíš?
Jako kamarádka ti můžu radit.
- Super bejvák. Je tvůj? - Cože?
- Jestli je ten bejvák tvůj. - Ne, patří šéfovi.
Je součástí dílny. Trochu jsem si to upravil a bydlím tu.
Žádná holka tu ještě nebyla.
- Tak to mám kliku. - Ne.
Kliku mám já.
To je nádhera!
Nesahej na ni!
Promiň.
Je tvoje?
Ne, stavím ji s kamarádem.
Jezdí v kategorii Moto3.
Taky závodíš?
Ne, jsem mechanik.
Je to na dlouhý povídání. Beru ho jako svýho bráchu.
Odešel z Říma a já s ním.
A když to půjde dobře, vezmou mě k sobě do týmu.
Ale je super.
Je to šampion.
Ale...
To je ten kluk z té párty?
Jo.
- Co čteš? - Ahoj.
Teď jsem si ji koupila.
Jdeš pozdě, Sofi.
Jak to šlo?
Docela dobře.
- Zítra nastupuju. - To je super!
- Takže mě zveš na večeři? - Dobře.
Tak co... byl tam?
Ne, nebyl. Ale koho to zajímá...
Nemrzí tě to?
Je mi to jedno.
Takže tě nezajímá, co jsem zjistila?
Co jsi zjistila?
No tak, řekni mi to.
- Je to Dariův kamarád. - Čí?
Dobře, probereme to u večeře.
- Kam chceš jít? - Nevím.
- Kdo to je? - Sissy.
Jede po tobě.
- Sissy je ta s obříma kozama? - Ne, to je Marty.
Myslíš tu jeptišku?
Sissy je balzám na rty.
Cože? Jaký balzám?
Tak mu to řekni.
- Natře si pusu a pak ti ho vykouří. - Páni.
Žárlíš snad?
Jdi do prdele!
- Jsi kretén. - Proč to děláš?
Je to Maddy kámoška.
- Co ty a ta holka? - No...
Dobrý.
Takže jsi ji vojel?
Ne.
Vykouřila ti ho?
Ne.
- Tak ti ho vyhonila? - Ne.
Cože?
Je to lesba. Čemu se smějete?
Seznam nás a já jí to vyženu z hlavy.
- Už se tak narodíš. - To není pravda.
Sestřenice byla na kluky a teď má holku.
- Třeba je bi. - Kdo ví...
Ubalíme dalšího?
Tak jo, ale někdo mi dejte filtr.
Dobře, jdu na to.
Líbí se mi jedna holka.
Tady máte.
- Asi vím jaká. - Co tím myslíš?
- Není to ta holka z párty? - Ne... jak to víš?
Řekla mi to ta lesba.
- Co ta o tom ví? - Jsou kámošky.
- Fakt? - Jo.
- Do háje. - Vážně se ti tak líbí?
Nebo...
Bojím se, že jo.
Je to hotový!
Ahoj.
Ahoj, mami.
Mluvil jsi s tátou?
Ne.
Co budeš dělat?
Asi si půjdu lehnout.
Myslím to vážně.
Je mi jedno, jestli budeš závodit nebo ne.
Klidně si dej dlouhý volno. Dělej si, co chceš.
Ale musíš se rozhodnout.
Co kdybych si našel práci?
Tak dobrou noc.
No...
Jako ranní záře,
Jako slunce, které bys měl znát,
jako bys vůbec nic necítil.
Jako bys plaval v hlubokých vodách, já nejsem připravená.
Já jsem jen já a v tobě je toho tolik.
- Ahoj. - Ahoj, mami.
Nepřestávej, prosím. Hraj dál.
Já jsem jen já a v tobě je toho tolik.
A řeka proudí a já bych ji měla vypít celou.
To nejde.
- Neviděla jsem tě. - Teď jsem přišla.
- Kde je Blue? - Spí.
Škoda, že jsi s námi dneska nebyla.
O co jsem přišla?
O nic.
Objednaly jsme si pizzu a koukaly na televizi.
Promiň, byla jsem se Sofi. Potřebovala mi něco říct.
Neřekla jsi mi, jak to šlo.
Šlo to dobře. Vlastně skvěle.
Zítra nastupuju.
Mami... co se děje?
Mami?
Co je?
Je to hrozně těžký.
V noci. Vy mě vidíte jen přes den.
Přes den to zvládám.
Ale v noci jsem hrozně smutná.
Cítím se osamělá.
Já vím, mami.
A v létě je to ještě těžší.
To jo.
Aspoň je šťastný, že může hrát.
Ne, mami. To není fér.
Dřív jsi zpívala.
To už teď neděláš.
Neměla jsi toho nechávat.
Jsem na tebe pyšná. Víš to?
- Jo, vím. - To je dobře.
Jsi totiž mnohem lepší než já.
Rozumíš? Doufám, že to chápeš.
No tak.
- Lepší? - Jo.
Tak jo.
- Dobrý. - Ukaž.
- Dobrou, zlato. Hezky se vyspi. - Dobrou.
- Dobrý? - Jo.
- Dobrou noc. - Dobrou.
MOTOSVĚT VRACÍ SE ŠAMPION?
ALE PROMLUVIL PO NEHODĚ
Musím to nosit?
Asi jo. Proč?
Jen mě to zajímá.
Hosté tak mají jistou výhodu.
Znají naše jména, ale my jejich ne.
Aspoň se hned uklidní.
Ale neboj, to bude dobrý.
První, co chce host vidět, je přívětivý úsměv.
Zkus si to.
Super, přesně tak.
Uvidíme se nahoře.
Můžeme tu nechat kufry?
Dobrý den.
Tady do jsou časy příjezdu a odjezdu z hotelu.
A tady je heslo na wi-fi.
Počkej, někoho zavolám.
Dobře.
Pošlete mi sem někoho pro zavazadla, díky.
Už jde.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Tyhle mám vzít?
- Ty kufry? - Jo.
První den?
Pro mě taky.
Summy!
- Promiň. - Díky.
Půjdeme?
Summer...
Zvláštní jméno.
Jak starý je ten hotel?
Z roku 1923.
Doleva, prosím.
Z roku 1923?
Jak to mám vědět?
Prosím. Kdyby něco, obraťte se na recepci.
- Díky. - Pro vás.
- Tak prosím. Na shledanou. - Hezký den.
Já jsem Alessandro, což není tak zvláštní jméno.
Všichni mi říkají Ale.
Dobře. Mně můžeš říkat Summy.
Proč? Říká ti tak někdo?
Jen lidi, který mám ráda.
Dobře... Summy.
Ale neboj.
Už tě nebudu balit.
Za ty tři patra to nestihnu.
Ale chtěl jsem se ti omluvit...
Nebylo hezké, co ti provedli na té párty.
Takže se omlouvám.
Dobře. Omluva se přijímá.
Musím ti vrátit tu mikinu.
- Nech si ji. - Klidně ti ji vrátím.
Nelíbí se ti?
- Odkud pocházíš? - Odsud.
Ne, já myslel...
Narodila jsem se a vyrostla tady.
- Dobře. Ptám se... - Protože jsem černá?
- Ne. - Jasně.
Protože já nejsem místní.
Všimla jsem si.
- Je to poznat? - Trochu.
- Podle přízvuku? - Jo.
Jak to, že pracuješ ze všech míst zrovna tady?
Chtěl jsem klid a vydělat si peníze.
To chápu.
- Mám to stejně. - To je super.
Moc mi na té práci záleží.
Mně taky. Vážně.
Taky jsi měl jen jeden pohovor?
- Jak jsme se potkali. - No jasně!
Jo, stačil mi jen jeden pohovor.
Nejezdíš náhodou na motorkách?
Jo.
Jak to víš?
Prostě to vím.
Je to dlouhý příběh. Měl jsem problémy s našima a...
- To mě mrzí. - Někdy ti to povím.
Nemusíš, jestli nechceš.
- Haló! - Ano?
Dobře, děkuju.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Neboj, my se o ně postaráme. - Dobře.
Tudy, prosím.
- Dobré jitro. - Dobré jitro.
- Co děláš? - Co?
- Co děláš? - Musím jít něco udělat.
Hned se vrátím.
Maddo.
- Ale. - Co se stalo?
- Tisíckrát jsem ti volala. - Já viděl. Jsem v práci.
Chci si promluvit.
O čem?
- Chceš to řešit teď? - Chybíš mi.
- Jsem smutná. - Bože.
- Nemůžeme být spolu? - Říkal jsem, že ne.
- Už jsem ti to říkal! - Proč?
Protože je konec. Rozešli jsme se.
Máš jinou?
Co to s tím má společného? Nikoho nemám.
Tak to není.
- Líbí se ti jiná holka. - Ne, tak to není.
Pojď, probereme to.
No tak, pojď si promluvit.
Jen klid.
Projdeme se a probereme to.
Tohle je váš pokoj.
Děkuju.
Kde máme zavazadla?
Hned vám je donesu.
- Děkuju. - Není zač.
- Je všechno v pořádku? - Ano.
Počkej, pomůžu ti.
- Kde je Ale? - Nahoře.
Proč tu není s tebou?
Byl tady, ale pak šel nahoru.
Musel nahoru, pak zase šel dolů...
Nejdřív šel nahoru, a pak zase dolů.
A pak zase nahoru.
Dobře, tak pojď.
Můžu za to asi já.
Chvátala jsem a on šel po schodech.
Určitě bude na nás čekat nahoře.
Nemusíš ho krýt.
- O to nejde. - Já Ala moc dobře znám.
- Vážně? - Ano.
Byla chyba mu tu šanci dávat.
To neříkejte.
Je to moc hodný kluk.
Myslíš? Tobě přijde hodný?
Možná to bude tím, že by spolu matka a syn
neměli pracovat.
Ahoj.
- Všude tě hledám. - Co tu děláš?
Hledal jsem tě a teď jsem tě našel.
Tohle je dámská šatna. Nesmíš sem.
Dobře, když někdo přijde, odejdu.
Jak myslíš.
Zlobíš se na mě?
Stalo se něco?
Ne? Tak dobře.
Omlouvám se.
Musel jsem vyřešit rodinné problémy. Naléhavá situace.
Myslíš s maminkou?
Ne, proč?
Jsi lhář.
- Proč jsem lhář? - Viděla jsem, že jsi s holkou.
Není to moje holka. Teda teď už ne.
No a? Pořád jsi lhář.
Proč?
„Ta práce je pro mě důležitá. Potřeboval jsem klid a peníze.“
Proč jsi mi to neřekl?
Takhle já nemluvím. To jsem ti měl říct o své bývalé?
- To mě nezajímá. - Tak co ti vadí?
Že šéfová je tvoje máma!
To mě nenapadlo. Nezeptala ses.
A já byla tak hloupá a ještě tě kryla.
Vždyť o nic nejde.
Jsi kretén.
Hej!
Kretén? Ani mě neznáš!
Tím líp.
To snad není možný.
Summy! Ahoj!
- Co tu děláš? - Jak to šlo?
Tak ráda tě vidím!
- Co se děje? - Nic. Proč?
- Normálně mě neobjímáš. - To není pravda.
Mám pro tebe dárek.
- Nová ložiska. - Díky!
- Chceš je vyměnit? - Až pak.
- Pojedeme? - Dobře.
Jde se pařit! Všichni do dna!
Druhá runda pro vás a třetí se nese.
- Druhá a třetí. Co to zkusit takhle? - Nech toho!
No tak.
- Co to děláš? - Podej mi skleničky.
- Co se děje? - Co?
- Co je? - Nic, jsem v pohodě. Proč?
To není pravda.
Je to v háji.
Pohádal jsem se s Maddalenou.
Rozešli jste se?
- Jsi si jistý? - Ne.
No... mluvil jsem s ní
a řekl jsem jí, že už s ní nechci chodit,
ale ona mě chce i tak.
Může za to ona nebo ty?
Vysvětloval jsem jí to, jako vždycky.
Ale i tak mě pořád chce.
- Co ta druhá holka? - Summy?
Jo.
Co ten tady dělá?
Nevím. Asi přijel za mnou.
- Můžeme si promluvit? - Děje se něco?
Proč se nechceš vrátit?
Poslal tě můj táta?
- Jsi náš nejlepší jezdec. - Ne, jsi to ty.
- Čekal jsi, až dostaneš šanci. - To není pravda.
Pojď si dát drink, ať se uklidníš.
Tady máš.
Koukej se napít.
Jsi posranej zbabělec.
Co se vsadit?
Poraz mě a já se vrátím.
- Sežeň dvě slušný motorky. - Dario!
- Zvládneš to? Určitě? - Jo.
- Cože? - Jo!
Opatrně, až na to šlápneš, má krátký převody.
Jasný? Tak do toho.
- Do toho! - Jeď, jeď, jeď!
Vyhrál jsem. Takže se vrátíš?
Vyhrál jsi, protože jsi lepší.
Už mě nepotřebujete.
Bože, koukni na naše.
Slyší osmdesátkový hity a jsou zas jak puberťáci.
- Kdy se dali zase dohromady? - Nikdy se nerozešli.
Mají za sebou těžký období, ale zvládli to.
Dokonce spolu zase spí.
Jak to víš?
Slyším je.
Lepší než naši. Koukni na mou mámu.
Co to s ní je? Vypadá smutně.
Je totiž osamělá.
Tuhle písničku miluju!
Pojď tancovat.
Ty nemusíš, neboj.
Pojď.
Co tu děláš?
Ne, Maddo.
Co se děje?
Nic. Jen to, že nevím, co dělám.
České titulky: Anna Hulcová