PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Děti, tohle je Sofie.
Ahoj, Sofie!
Vybrala sis, kam si chceš sednout?
Musíš si je pořádně prohlédnout.
Vedle ní?
A co já?
- Ty si můžeš sednout sem. - Proč si tam nesedne ona?
No tak, Edo. Buď gentleman.
Ahoj.
Já jsem Summer.
Summer?
Neznám nikoho s takovým jménem.
Summer totiž znamená léto.
Já mám léto ráda.
Vyhrála jsem!
Vítěz!
- Vyplavala jsi dřív! - To není pravda.
Vážně?
Raz, dva, tři...
čtyři, pět...
- Nezbláznil ses? - Promiň.
- Co to sakra děláš? - To měla být sranda.
Tobě přijde vtipný mě utopit?
- Promiň. - Jdi do prdele.
Vždyť jsem se ti omluvil.
Nech mě.
No tak.
- Podíváš se na mě? - Nech mě být!
Neudělal jsem to schválně.
- Promiň. - Není mi dobře.
Jak to myslíš? Začínám o tebe mít strach.
Co je?
To kvůli Summer.
Co ta s tím má společnýho?
Přijde mi, že si pomalu přestáváme rozumět.
Nebere mi telefon, a když už jo, pořád někam spěchá.
Je přece zamilovaná.
Proboha, proč jí to prostě neřekneš?
To není tak snadný.
- Tobě nevadí, jak se Ale chová? - Co s tím má společného?
Jsi tu jen kvůli němu a děláš něco, co tě nebaví.
Kvůli němu.
Pořád čekáš, že tě odsud dostane?
Co ty o tom víš? Nikam mě nenutil jezdit.
- Jen si to namlouvej dál. - Co to s tebou dneska je?
- To nevidíš, jak se k tobě chová? - Jak?
- Využívá tě, když se mu to hodí! - Vážně?
Vyčítáš si, žes chtěl sbalit Maddalenu,
i když ho nezajímáš ani ty, ani ona.
Jdi do prdele.
Neměl jsi mě vyzvednout po směně?
Nemohl jsem se dočkat.
- Vážně? - Jo.
Nezapomeň, že jsem v práci.
Výtahy se ale dost často zaseknou.
Jsou s nimi problémy.
Ale...
mám ještě práci.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Kam jedete? - Do třetího, prosím.
PLÁŽOVÝ RÁJ
Překvapení!
Riccardo, polekal jsi mě!
Je ze mě boháč.
Smutný a osamělý boháč.
Tys ten dům prodal?
Na zdraví!
Počkej, k tomu se říká něco jiného...
Gratuluju.
Taky ne... Šťastnou cestu... jak se to říká?
Řekni mi, kdy tě mám vyzvednout.
Chci tě vzít na večeři.
Aspoň trochu ti vynahradit, že tě měsíc otravuju svými problémy.
- Mě neotravuješ. - Tak v kolik?
Nevím, vždycky končím pozdě. A taky mám na sobě pantofle!
Vždyť ti to sluší!
Taky si vezmu pantofle.
No tak, zítra odjíždím.
Všechno už mám hotové a tohle je můj poslední večer.
V devět?
- Tak co? - Jo.
Už jsi tu někdy byl?
Ne.
To je dobře.
- Je to zvláštní. - Co?
Přijde mi, že jsme děsně daleko.
Proto to tu mám tak ráda.
Občas zatoužím procestovat celý svět.
Nepovídej.
Je dost divný, že jsem zatím skoro nikde nebyla.
Strávila jsem celý život jen tady.
Rozumíš mi?
SUMMY, KDE JSI? STÝSKÁ SE...
Ahoj.
Blue!
- Ahoj. - Jak se máš?
Dobrý. Co ty?
Já to chápu.
Co chápeš?
Proč k nám už nechodíš.
Přemýšlela jsem o tom, zatímco jsem na tebe čekala.
Blue... já už nemám čas, abych k vám mohl chodit.
- Mám práci. - To kvůli Summy, že jo?
Jsi do ní zamilovaný.
Proč ignoruješ i mě? To už nejsme kamarádi?
Jasně, že jsme kamarádi.
Akorát v tuhle chvíli...
k vám prostě nemůžu chodit.
Je to složitý!
Hrozně složitý.
Já myslel, že pláže nemusíš.
- To ne. - A teď se ti tu líbí.
Myslel jsem, že nemáš ráda léto celkově.
Koupání, opalování...
Vysedávání s kamarády... a tak.
Tak trochu ho mám ráda,
ale ne úplně.
- Jako malá jsem léto milovala. - Vážně?
Měla jsem ho nejradši.
Celou dobu jsme byli spolu.
Já, máma, táta a Blue.
Pořád jsme se jen smáli, vtipkovali a snažili se nějak zabít čas.
Pak jsem vyrostla a uvědomila si, že byl táta celou dobu smutný.
Proč?
Protože nemohl dělat to, co chtěl.
Je hudebník.
- Hezký! Na co hraje? - Na trubku.
Ale umí hrát úplně na všechno.
- Asi bude dobrej. - To je.
A co tvoje máma?
Máma...
Dřív zpívala.
Měli spolu kapelu.
Pak měla mě,
a musela si najít normální práci,
zatímco táta dělal, co chtěl.
A začal být úspěšný.
Od té doby nemám léto moc ráda.
Proč?
Táta v červnu odjíždí a vrací se až v září.
Stýská se ti?
Už ne.
Neublížíš mi, že ne?
Protože já na tohle nejsem.
Nebudu brečet a zoufat si, až odjedeš,
a nebudu na tebe čekat.
Na tohle já nejsem.
Jestli něco takového plánuješ, řekni mi to rovnou.
A radši to ukončíme.
Dokud je čas.
Tak co ty na to?
Řekni to rovnou, ať neztrácíme čas.
Asi jsem se do tebe zamiloval.
Nic mi na to neřekneš?
Promiň, asi jsem to přehnal. Já jen...
Když tu se mnou jsi,
nemá můj pokoj žádné stěny.
Místo nich jsou tu stromy.
Jsou kolem nás lesy.
Když tě mám po svém boku.
Fialový strop nade mnou,
rozplyne se vmžiku.
A nad námi mraky plynou,
jak tak tu ležíme
spolu o samotě.
Jediní dva lidé na světě.
To je hrůza.
- Pořád volá. - Tak to zvedni.
Dario, co je?
Jo, ale teď nemůžu mluvit.
Jasně, tak pak.
Měj se.
- Co takhle ve 9:30? - V deset.
- Dobře. - V deset.
- Tak pa. - Ahoj.
Co je?
Ahoj.
Ano.
Ano, jistě.
Nikomu jsem to neřekl.
Dobře.
Dobře. Tak zatím.
- Jak je? - Jako vždycky. Co ty?
Dobrý?
Pamatuješ, jak tvůj brácha tvrdil, že má v garáži mimozemšťana?
- Byl ve čtvrtý nebo v pátý třídě. - To si pamatuju.
Co přesně říkal?
Že ho našel ztracenýho ve vile Borghese, a vzal si ho domů,
- aby na něj nepřišla policie. - Jasně!
- Idiot jeden! - Skvělý.
Viděl film E.T. - Mimozemšťan a chtěl nás vyděsit.
No jo.
Jak sis na to vzpomněl?
Nevím.
Nějak se mi to začalo celé vybavovat.
Různé drobnosti, na které jsem už zapomněl.
Asi za to může Summy.
Cože?
Já nevím. Má na mě zvláštní vliv.
Takhle mi ještě nikdy nebylo.
Je to vidět.
Ale to je dobře, ne?
Jo.
A co ty? Jak to jde?
Musím ti něco říct.
Počkej.
Maddalena.
Nic mi neříkej.
Já to chápu.
- Vím o tom. - Co víš?
- Zjistil jsem, jak to je. - Co jsi zjistil?
- Když jsem ti v počítači našel to video. - Jaký video?
Asi jsem ti o tom měl říct,
ale nevěděl jsem, jak na to budeš reagovat.
Vysvětlíš mi, o čem to mluvíš?
Vysvětlím ti to.
Omylem jsem ti v počítači našel video s Maddalenou.
Ty se mi hrabeš v počítači? To si říkáš kamarád?
Neudělal jsem to schválně.
Byla to náhoda.
Ale o to nejde.
Jestli s ní chceš chodit, klidně můžeš. Nevadí mi to.
Jasně, protože bez tvého svolení bych měl smůlu.
Tak jsem to nemyslel.
Ale pokud jde o mě...
Bez tvýho svolení nemůžu vůbec nic.
Cože? O čem to mluvíš?
- Dario! - Víš co?
Radši bych ji měl sbalit, abys měl klid.
- Uklidni se. - Já jsem klidnej.
Být tebou, jsem v klidu.
Tak hele. Odešel jsem z domova kvůli tobě.
Nakecal jsi mi, že nás čekají velký věci.
Že mě dostaneš do týmu, a jak to dopadlo?
Nic o tom nevíš.
Vím všechno.
Co víš?
Od chvíle, co jsi s ní, na všechno jen kašleš.
Jsi debil.
A ty jenom závidíš.
Co to sakra děláš?
Zbláznil ses?
Nejsi magor?
Já nevěděla, že tu jsi.
To nic. Stejně nevím, co dělám.
Ty někam jdeš?
Riccardo prodal dům, tak to jdeme oslavit na večeři.
Taky tě mohl sbalit na něco jiného.
Je to jen kamarád. Nebalí mě.
Taky někam jdeš?
Až večer.
Zajímavé.
- Mami? - Co je, zlatíčko?
Jak se pozná, že je někdo dospělý?
Pozná se to tak...
To záleží.
Když už tě nebaví jezdit na kolotoči?
Ne, to baví i dospělé.
- Tak co? Sluší mi to? - Jo, moc.
V ledničce jsou rajčata, salát s rýží a už ani nevím co.
Musím běžet!
Jdeš pozdě.
Promiň, nemohl jsem to najít.
Proč jsem musel jet až sem?
Chtěla jsem s tebou mluvit v klidu.
Kde nás nikdo neuvidí.
Nemám co skrývat.
Vážně už nebudeš s tátou nikdy závodit?
Nebudu.
Už nikdy.
Tak dobře.
Posaď se.
Ty někam jdeš?
- Jaký to je? - Co?
Mít kluka.
Je to... divný.
Ale i moc fajn.
Ahoj.
- Kolik mám času? - Už moc ne.
Jestli to chceme udělat, musíme hned.
Alessandro...
Když se přidáš k našemu týmu, bude všechno po tvém.
A kdybych chtěl někoho vzít s sebou?
Můžeme to probrat.
Přemýšlej o tom.
Dario!
Vyděsil jsi mě, jak jsi napsal, že mě musíš vidět.
Co se děje?
Není mi dobře.
Dělám věci, které nechci, místo abych dělal, co chci.
- Neposadíme se? - Není to dobrý.
Miluju tě.
Cože?
Promiň.
Ty mě miluješ?
Jo, miluju tě.
Už dlouho.
Každé ráno a každý večer si s tebou povídám.
Neustále slyším tvůj hlas, i když tam nejsi.
Tu hudbu skládám pro tebe.
Když jsem sám,
mluvím s tebou.
Když se dívám na moře,
když piju pivo nebo si dávám špeka...
Chtěl bych, abys u toho byla se mnou.
Chci se tě ptát, co se ti honí hlavou, jak vnímáš svět,
a jak se dokážeš pořád tak usmívat.
Chtěl bych, aby ses usmívala jen na mě.
Kéž bys mě milovala stejně jako já tebe.
Co ty na to?
Tak jo! Pořádně to rozjedeme!
Počkej.
Jen si to vezmi, nikdy jsme se nehádali,
- dokud jsme nekoupili ten dům. - Vážně?
Pak už jsme se na ničem neshodli.
Ani na jedné věci.
To není všechno.
Hádali jsme se i kvůli fontu, kterým bude cedulka na zvonku.
- To ne! - No vážně.
No... pořád povídám jen já.
Jen povídej.
Moc mluvím. Slibuju, že už budu zticha.
Teď mi řekni něco ty o sobě.
Co mám říkat?
Pověz mi, jaký to bylo být tanečnice.
Já netancovala.
Byla jsem zpěvačka.
No jasně!
- Vidíš, kolik toho o tobě nevím? - Dost.
Ale už dávno to nedělám.
- Nestýská se ti? - Trochu.
Muselo být těžké skončit.
Na začátku bylo.
Ale člověk si zvykne.
Nebo si zvykne na to, že mu to chybí.
Zvykne si...
Zamysli se.
Dobře, zkusím to.
Ještě jsem se tě na to neptal, ale...
- Chtěl bych... - Poslouchám.
Dobře.
Co ty a tvůj manžel?
Nejsme manželé.
Máme teď takový těžký období.
Už to trvá docela dlouho.
Prostě mi chybí...
Chybí mi normální život.
Chápeš?
Chci žít jako ostatní.
Takže tak.
Na zdraví.
Ty tu bydlíš celý rok?
Jaký to je?
Normální.
Není tu v zimě nuda?
Co kdybychom se přestaly bavit o životě
a šly někam do klidu?
- Neboj, zvu tě. - Co děláš?
- Nechci tě otravovat. - Ne, počkej!
Promiň, jsem přetažená.
Ani si nepamatuješ moje jméno.
- Pamatuju. - Povídej.
Dobře, nepamatuju si ho.
Ani jsem se nesnažila si ho zapamatovat,
když už se nikdy neuvidíme.
Jsem děsná mrcha, viď?
Povrchní, necitlivá lhářka, co střídá holky jak na běžícím páse.
Máš pravdu. Těšilo mě. Jsem Sofie.
Jmenuju se Gwen.
Nezačneme znovu?
Ale tentokrát pořádně.
Co ty na to?
Dobře.
Blue, jdu pryč.
Blue?
Jsem ráda, že jsi šel se mnou.
Chtěla jsem tě pozvat už dávno.
Šel jsem sem rád.
Jsi skvělý tanečník.
Táta mě nutil tancovat už od mala.
Asi jsem to po něm podědil.
- Mám to ale kliku. - Proč?
Holky se o tebe musí prát.
- Ale no tak. - Myslím to vážně.
Víš, že jsi děsně sexy?
To mi ještě nikdy nikdo neřekl.
Díky.
Počkáš chvilku?
- Co je? - Hned jsem zpátky.
Blue... co tu děláš?
Edo.
Čekám tu na tebe.
Proč?
Měli bychom to dát dohromady.
- Blue... - Summy tě nechce,
- tak bys mohl chodit se mnou. - Takhle to nefunguje.
Mám tě rád, ale beru tě jako svou ségru.
A vždycky budu.
Ale já nechci být tvoje ségra.
- Počkej, nikam nechoď. - Pusť mě.
Pusť mě!
Dobrý?
Já nevím.
Jak jsi to vydržel tak dlouho?
Jak asi?
Ale je můj kamarád.
Jsi moc fajn.
Nejsem. Jsem nula.
Nejsi nula.
Možná si myslíš, že jsi, ale nejsi.
Nic tak krásného mi nikdo nikdy neřekl.
Ale bylo to k ničemu.
Ty za to nemůžeš.
Vážně.
- Máš někoho jinýho? - Ne.
Já teď nikoho nechci.
Dost jsem si vytrpěla,
tak chci být přes léto sama
a všechno si promyslet.
Ještě mi řekni...
Až si to všechno promyslíš,
myslíš, že bychom spolu mohli něco mít?
Možná.
Promiň.
Řekla jsem, že se brzy vrátím.
Přijdu jako vždycky ve čtyři.
Trochou piva si rty smáčím.
Zatajím tím všechny moje omyly.
Jsem jako obal temné desky.
Měsíc svítí a ty můj život prozáříš.
Hned všechno vypadá víc hezky.
S tím bomberem naruby vypadám jak mnich.
Z nuly bez ničeho jsem začali.
V tomhle světě se musíš prosadit.
I když máš prachy a nápady.
Jsi jen ubohý strašák na poli.
Dej mi kyslík, ať mě drží.
Ať nevyplním svůj den nudnou šedí.
Jako když najdeš v batohu písek z loňska.
Myslíš někdy na nás?
Na naše chyby.
Jak se nám smáli, jak jsme se hádali.
Je nám dvacet, jsme starý.
Ale mít strach je krásný.
Cesta je linka vybarvující oči a naše životy.
Jak jsi tu vydržel bydlet bez elektřiny?
Co?
Jak jsi tu vydržel bydlet bez elektřiny?
Měl jsem svíčky.
Jako za starých časů.
Máš to tu hezký.
Asi nebylo lehký ho prodat, když je to tak krásný dům.
To jo, ale došlo mi, že je mi tu smutno.
Takhle je to lepší.
A i mě se ulevilo.
- To je dobře! - To jo.
- Moc dobře! - Moc.
Přeju ti to.
Co to děláš?
Je to moje chyba.
Neměla jsem sem chodit.
Radši půjdu.
Ne, počkej. Vždyť nám bylo dobře.
To bylo.
Takže...
Ale já jsem zadaná.
Teda ne zadaná, ale zamilovaná.
A mrzí mě, že se cítíš osamělý,
protože jsi milej, hodnej a taky jsi docela fešák.
- Děkuju. - Není zač.
Ale já fakt nemůžu.
Chápeš to, že jo?
Haló?
Ano, to jsem já.
SUMMER - 11 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ
SUMMER - ZMEŠKANÉ HOVORY
BLUE ODVEZLI NA POHOTOVOST, SEJDEME SE V NEMOCNICI
- Kde je? - Teď je u ní doktor.
Co se stalo?
Nevím. Srazilo ji auto.
- Kde jsi byla? - Kde jsi byla ty? Pořád ti volám.
Jeden jediný večer jdu pryč
a zrovna se musí stát tohle?
I když jsi doma, je to stejný jako bys tam ani nebyla.
Co tu děláš? Říkala jsem, ať sem nechodíš.
Měl jsem o tebe strach.
- Volala jsem ti. - Měl jsem vypnutý telefon, nemohl jsem...
Teď zase nemůžu já, tak padej.
Jsem tu kvůli tobě.
Blue je zraněná, nic jiného mě nezajímá. Tak už jdi.
Nijak nám tu nepomůžeš.
Jdi pryč.
A od té doby jste spolu nemluvili?
Ne.
Popřál jsem jí k narozeninám,
ale nic víc.
Tys ji vážně miloval.
Nevím, co mám dělat s Blue. Nechci jí ublížit.
Neustále se snažíš řešit problémy všech.
Všech ne.
- Jen těch, koho mám rád. - Je to zbytečný.
Zvlášť, když ty jsi ten problém.
- Co mám dělat? - Nic.
Život je snadnej.
Myslíš?
Jasně.
Když to chceš.
Tak to jde.
Takhle ráno je to tu fajn.
Když jsem celou noc vzhůru, ani nevím, kde jsem.
Je fajn vstávat brzo.
Jako by si to tu žilo svým životem.
Že ty mi chceš dát pusu?
Ne.
Chci.
To je dobře.
Už ji začínáš pouštět z hlavy.
- Koho? - Tu holku, co se ti líbí.
Děláš všechno proto, abys na ni nemyslela.
Ví o tom?
Je to složité.
Měla bys jí to říct.
- Přišla bych o ni. - Ne nutně.
Vím to.
Docela jsi mě prokoukla.
Měla bych se tě zbavit.
Nebo...
bychom si mohly trochu užít.
- To je paráda! - Je to studený!
Paráda!
Jak je? Tak pojď, zlatíčko.
Můžeme jít?
- Vracíme se domů! - Dobře.
Podívej, kdo tu je.
Tak jo.
- Dobrou noc. - Dobrou.
- Dobré ráno. - My teprve jdeme spát.
No jasně! Dobrou noc.
Ahoj.
Promiň, já to tak nemyslela. Byla jsem...
Chci tě někam vzít.
- Kam? - Na tomhle.
- Máš novou? - Je dost stará.
Je krásná.
Tak co, vyrazíme?
- Já nemůžu. - Proč?
Nechci nechat Blue samotnou.
Je tu s ní tvoje máma.
A pak musím jít do práce.
Vážně?
Mám jim zavolat?
Radši ne.
Tak pojeď.
Je to důležité.
Věříš mi?
Překlad titulků: Anna Hulcová