A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
De... visszajössz majd?
Szerintem igen.
Nyáron biztos.
Nyáron furcsa lenne visszajönni.
- Miért? - Mert a tengerpartra költözöl.
Nem hinném, hogy télen vissza tudok jönni.
Ja... szerintem nem fogsz majd.
Főleg nem az első évben.
- Talán később igen. - Nem fog hiányozni ez?
Kétlem.
- Apa szerint Emilia-Romagna szép. - Ale!
- Gyere! - Menjünk!
- Négyórás az út, gyerünk már! - Ale, várj!
Van egy ötletem.
Egyezzünk meg, hogy pár év múlva, amikorra motoros bajnok leszel,
felhívsz, és odaköltözöm neked dolgozni!
Te leszel a menedzserem?
Ahhoz nem értek.
Én leszek a szerelőd.
Már most elkezdem tanulni, hogy én legyek a legjobb szerelő.
Hogy kész legyek, mire hívsz.
Hát persze!
A szerelőm leszel... Úgyis apám akar a menedzserem lenni.
Dario! Nem várnak otthon? Anyukád biztos aggódik már érted.
Hozod a virágokat? Ne már... a virágokat ne!
- Berakom őket előre. - A virágok nem kellenek!
Ugyan, elhervadnának!
Akkor benne vagy?
Remek ötlet.
Ale...
Késésben vagyunk.
Mindegy... szuper lenne.
- Akkor áll az alku? - Aha.
Dario, mit akarsz, mit mondjak? Szerintem hibát követsz el.
Már nem tudom, mit keresek itt.
Ale nem versenyzik, mit csináljak? Minden elcsesződött.
Már nem tudom, ezt akarom-e csinálni.
Dario...
Ha menni akarsz, menj csak!
De legalább gondolkozz rajta! Pár napig...
Vagy pár hétig... Ameddig csak akarsz.
Én 30 éve vagyok itt.
Naponta gondolok rá, hogy: „Elegem van! Ennyi volt! Felmondok!”
Aztán reggel feljön a nap, felhúzom a redőnyt...
és itt találom magam a drágáim mellett.
A kezem magától mozog, és repül az idő.
Figyelj, jó vagy ebben.
Persze, kicsit lusta... De azért jó vagy.
Majd találkozunk.
Dario!
Nem feltétlen kell Ale, hogy versenymotorokon dolgozhass.
Magadtól is sikerülhet.
Ale?
Minden rendben lesz. Készen állsz?
Felkészülni...
- Mi? - Vigyázz, kész...
- Rajt! - Nyomás!
Elmondanád, hová megyünk?
Valahová.
- Egy órája ezt mondogatod. - Meglepetés lesz.
Nincs kedvem játszani. Fáradt vagyok és aggódom.
Vigyél haza!
Anya egyedül van Blue-val. Szüksége van rám.
- Szeretném, hogy velem gyere. - Hová?
Rómába.
- Rómába? - Igen.
- Nem, Ale, nem mehetek. - Miért?
Blue-nak szüksége van rám. Haza kell mennem.
Mi lenne, ha felhívnád, hogy jól van-e, hogy megnyugodj?
Amióta járni kezdtünk, úgy szeretnék hazamenni, közösen, veled!
Csak a máról lenne szó, estére hazaérünk.
Kirándulunk egy kicsit!
Ugyan, jót tenne neked! Bízol bennem?
Szia!
- Hogy van Blue? - Jól.
- Alszik? - Ébren van.
- És... Summyval van? - Nem, ő nincs itt.
Edo!
- Szia, drágám! - Szia, Isa!
Úgy sajnálom, hogy ezer éve nem láttalak már!
Én is.
- Hoztam pár croissant-t. - Köszi!
Olyan kedvesek vagytok!
Gyere be!
Szia!
- Leülhetek? - Persze.
Mit nézel?
Semmit.
Fáj?
Nem annyira.
Sajnálom!
Hogy micsoda? Az én hibám volt, Blue.
Hiba volt elengednem téged úgy.
Voltál már a sürgősségin?
Nem.
Milyen?
Hát... mindenki kap egy színt. Fehéret, ha nincs komoly bajod.
Zöldet, ha komoly, sárgát, ha súlyos az állapotod.
Pirosat, ha kezelésre szorulsz.
- Neked milyet adtak? - Pirosat.
Beraktak egy csőbe, megnézni, megsérült-e a fejem.
Aztán megnyugodtak,
mert csak a karom és a térdem sérült.
- Azok pedig nem súlyos sérülések. - Értem. Helyes.
Hogy bírtad?
Én csak... vártam.
És...
Rájöttem, hülye voltam.
- Ne mondd ezt! - De igen.
Ez az igazság.
Semmi értelme a szerelem miatt bekerülni a sürgősségire.
Gondolkoztam ezen.
- Nem baj, ha nem szeretsz. - Blue, ez bonyolult...
- De attól én még szeretlek, okés? - Jól van.
Szólok, ha túl vagyok rajta. Az orvos szerint majd elmúlik.
- Ennyit mondott? - Nem.
Azt is, hogy egy hétig lesz fent a kötés,
és hogy kék kódnak kéne hívni a pirosat.
Mert az jobban hangzik.
Igaza van.
A Blue gyönyörű név.
Hiányoztál.
Te is nekem.
- Milyennek tűnt Blue? - Rendben volt.
Most rúgott be először.
De Isa fáradtnak tűnt, nem?
Egy kicsit, igen.
- Nem fog visszajönni? - Summy apja?
Nem tudom.
- Summyt sem gyakran látod, igaz? - Csak ritkán.
- Nem gyakran. - Hát nem.
És te?
Én? Soha.
Sofi...
Summy mondott neked valamit?
Nem... Miről?
Semmiről... Rólam.
Miért, történt valami köztetek?
Nem.
Mondd el, Edo!
- Semmi sem történt. - Mi történt?
Nem, hát... Nem tudom.
Megismertem valakit.
Az jó.
- Ennyi az egész? - Aha.
- Milyen a csaj? - Csak nyári kaland.
Jól van.
Te miért nem találkozol Summyval?
Hát...
- Én is megismertem valakit. - Tényleg?
Nyári kaland nekem is.
Ó, jól van.
És nem volt kedvem Summyhoz.
Amióta azzal a sráccal jár...
Nem kedveled őt, igaz?
Hát... Nem. Nem igazán.
Na mindegy...
- Szia, Sofi! - Csáó!
RÓMA
TÖRLÉS
Szia!
Beszélhetnénk?
- Kicsit bunkó voltam veled. - Szépen fogalmazva.
Dario, sajnálom!
Én is.
Mit tegyek, hogy megbocsáss? Letérdeljek?
Tudod... ez nem rossz ötlet.
- Nem szégyellném. - Nem?
- Könyörgöm... bocsáss meg! - Mit művelsz?
- Kelj már fel! - Bocsáss meg!
Addig nem, amíg meg nem bocsátasz.
Jól van, megbocsátok.
Most boldog vagy?
Nem akartam olyanokat mondani.
Hallanom kellett valakitől ezeket.
Dario, beszélned kéne Maddával.
Elmondani, hogy mit érzel.
- Túlagyalás nélkül. - Már elmondtam.
- Mi? - Már elmondtam neki.
- Micsoda? Hogy sikerült? - Hát... elég szarul.
Elég nagy pofon volt.
Sajnálom!
Nem kell.
Nélküled nem beszéltem volna vele.
Te felelsz életem legnagyobb bukásáért.
Most te jössz!
- Miben? - Ne tégy úgy, mintha nem tudnád!
Mondd el neki, mit érzel!
- Kinek? - Summernek.
Sosem akartad elmondani, hogy szereted?
De, akárhányszor meglátom.
Az első pillanattól fogva.
Akkor mondd el neki!
- Értelmetlen lenne. - Nem lenne az.
Szia, drága!
Szia!
Fél óra múlva végzek.
- Ha meg akarsz várni... - Persze, itt várlak.
Szia!
Hali!
Nem Maddával jöttem.
Leülhetek?
Sissyhez jöttem. Mindjárt vége a műszakjának.
Persze. Egyébként is indulni készültem...
Merre?
Elkísérhetlek.
- Hová? - Ahová csak akarod.
- Nem Sissyt várod? - Majd visszajövök.
Mehetünk?
Menjünk!
- Basszus! - Mi az?
A szüleim úton vannak haza.
Szívesen találkoznék velük.
Ő az?
Aha.
Miért nem jöttél vissza azóta?
Nem tudom.
Nem tudom. Talán azt hittem, feldühítene.
Gyerekkoromban, minden itteni dolgot, a barátokat, a játékokat...
még az időmet is...
Mindent feláldoztam a motorokért.
Nem tudom, helyesen tettem-e.
Apám gyerekkoromban ültetett motorra. Azt mondta, kövessem az utat,
és azt is tettem.
- De szeretted a versenyzést. - Hát persze.
Imádtam.
Pezseg az ember vére tőle.
Megnyersz egy-két versenyt... Utána mindig nyerni akarsz.
- Nevetséges. - És ha vesztesz?
Ha vesztesz...
egyedül maradsz.
Mert mindenki mindig azt mondja, hogy muszáj nyerned.
Ezért azt hiszed, másképp nem is szeretnének.
De amióta együtt vagyunk,
már nem így gondolkozom.
Nem hiányzik a versenyzés?
Persze, hogy hiányzik.
Ettől függetlenül...
jobban szeretem a mostani életemet.
Itt születtem.
Az emlékeimben magasabb volt.
Jól tetted, hogy elhoztál ide.
Örülök, hogy velem jöttél vissza.
Ez nem volt kérdés. Másképp nem is lehetett volna.
És mellesleg, nem csak ezért jöttünk.
Nem?
Nem. Van még egy hely, amit látnunk kell.
Merre?
Hát... gyere velem!
- Kérsz egyet? - Köszi!
Nekem is volt reménytelen szerelmem.
A gimis matektanárnőmbe voltam szerelmes.
Tényleg?
Természettudományi suliba jártam.
Állandóan találkoztunk. Rémálom volt!
Mindenét imádtam.
A haját, a szemöldökét, az ajkait...
Ahogy a krétát átvette a másik kezébe.
Nem is figyeltem, mit mond, csak a hangját csodáltam.
És mi történt?
- Megbuktam. - Tényleg?
Igen, de ez igazából áldás volt, mert így találkoztam Tamarával.
Ki az a Tamara?
Az első valódi szerelmem.
Kibékültél már Aléval?
Összevesztetek Maddán?
Felejtsük el!
- Madda kérte, hogy beszélj velem, igaz? - Nem. Miért?
Talán érdekli, hogy vagyok, vagy csak sajnál.
Nem tudom, hogy sajnál-e, de őszintén, nem igazán érdekel.
- Tényleg semmi sem tűnt fel? - Mivel kapcsolatban?
Mondd el, ha van valami! Így is rossz passzban vagyok, nem kell ez.
Tetszel, Dario.
Madda megelőzött, szóval csendben vártam a soromra.
Hogy lássam, mi történik.
Még jeleket is küldtem.
Milyen jeleket?
Látod? Még csak észre sem vetted őket.
Tudod, mit jelent ez?
- Egyvalamit. - Mit?
Hogy nem tetszem neked.
Várj... várj egy kicsit!
Várj... állj meg! Állj! Várj meg!
Csak egy pillanatra.
Jól van.
Sajnálom... Nem esett le, érted?
Pont ez a baj!
Nem, figyelj, hatalmas idióta vagyok az ilyesmiben.
- Nem vagy az. - Az érzelmekben igen. Érted?
De ezt befejeztem.
- Ez mit jelent? - Hogy eddig nem láttalak.
Egészen mostanáig, amíg nem beszéltünk, nem vettelek észre.
- És most? - Most már látlak.
Mondj valamit németül, légyszi!
Jól van.
Két hal találkozik.
Az egyikük azt mondja: „Hali!”
A másik kérdezi: „Hol?”
Ez igazából egy vicc.
Szóval két hal találkozik...
és németül a „hei” azt jelenti, hogy „hali”, és még azt is, hogy „cápa”.
- Ezért vicces. - Folytasd csak!
Azt hiszem, ma...
- Edo, várj egy kicsit! - Mi az?
Nem tudom, hogy készen állsz-e rá...
de nincs kedved valami komolyabbhoz?
- De, persze, Giulia. - Végre!
- Már csináltad korábban, ugye? - Párszor.
- És te? - Kicsit többször, mint párszor.
Felhúzod, vagy majd én?
Oké, majd én!
Főleg, ha sikerül.
- Ez a hely lenyűgöző! - Tetszik?
- Hol vagyunk? - Majd meglátod.
- Jó estét! - Jó estét!
Lássuk csak...
tessék!
- Erre, kérem! - Köszönjük!
Ez egy koncert?
Majd meglátod.
Milyen koncert?
Gyere, menjünk!
- Jó estét! Számozottak a helyek? - Igen.
Remek... köszönjük!
Miért hoztál el egy koncertre?
Mert meg akartam mutatni valakit.
Megőrültél? Ezért hoztál el ide?
- Mindent tönkretettél! - Hé, Summy!
Ne érj hozzám!
Nyugi... nem történt semmi.
Nem történt semmi?
- Nem. - Ha látni akarnám Apát, eljönnék egyedül.
Ne kiabálj!
- Mi ez a baromság? - Nem baromság.
- Mit képzeltél? - Hogy fontos vagy nekem.
Érted? Tudom, hogy beszélnél vele, csak félsz.
- Nem akarok. - De.
- Nem, és nem félek. - De igen.
Ki akarsz békíteni vele?
Nem. Csak beszélj vele!
- Mit mondjak? „Kapd be”? - Ha ezt akarod.
- Legalább kimondanád. - Nem tudsz te semmit.
Tudom, hogy dühös vagy rá, amiért elhanyagolta Blue-t.
Seggfejnek tartod, amiért sosincs otthon.
És bűntudatod van, amiért ezt gondolod.
Azt hittem, ez a nap rólunk szól.
- Hogy megmutatod, hol... - Halkabban!
Nem, nem beszélek halkabban!
Hazudtál nekem!
Ha nem tettem volna, sosem jöttél volna el.
- Seggfej vagy! - Jól van, akkor az vagyok.
Olyan csodás volt ez a nap eddig!
Halló?
Szia, drágám! Hogy vagy? Minden rendben?
- Szia, Anya! - Hogy vagy?
Megvagyok, azt hiszem.
Merre vagy? Hazafelé jössz már?
Nem, még programunk van. De Blue hogy van?
- Jól. - Hölgyeim és uraim,
a koncert hamarosan kezdődik.
Kérjük, kapcsolják ki a telefonjaikat!
- Jó, most mennem kell. - Ne, várj! Valaki köszönni szeretne.
Egész nap vártunk, hogy meglepjünk, de nem jöttél haza, szóval...
Várj csak!
Szia, drágám!
Apa... mit keresel otthon?
Hazajöttem. Aggódtam Blue miatt.
- Minden rendben? - Aha.
Anya kérdezte, hazaérsz-e vacsorára.
Szerintem nem, későn jövök majd.
- Akkor holnap találkozunk? - Aha.
- Okés. Szia! - Szia!
Szia!
Szóval apád fehér?
Apám nincs itt.
Hogy érted?
Jó estét, hölgyeim és uraim! Üdvözlök mindenkit!
Mielőtt elkezdenénk, van egy bejelentenivalónk.
Sajnos a trombitásunk, Anthony Bennati nem tud itt lenni ma este.
Családi problémái merültek fel, ezért haza kellett mennie a lányaihoz.
Így a mai koncert első számát Anthonynak szeretnénk küldeni.
Ez a „Summertime”.
Oly könnyű nyáron az élet
Lubickolsz, mint hal a vízben
Ó, apád gazdag Anyád meg csodaszép
Szóval csitt, kicsim
Ne sírj
Oly könnyű nyáron
Az élet
Lubickolsz
Mint hal a vízben
Ó, apád gazdag
Anyád meg csodaszép
Szóval csitt, kicsim
Ne sírj
Oly könnyű nyáron az élet
Lubickolsz, mint hal a vízben
Ó, apád gazdag Anyád meg csodaszép
Szóval csitt, kicsim Ne sírj
Valamelyik reggel Majd énekelve ébredsz
Kitárod a szárnyaid És az egekbe röppensz
De egészen addig Semmi bajod nem eshet
Amíg anyu és apu ott van melletted
Mindez mit sem ér Ha nincs mit énekelned
Ne sírj
A feliratot fordította: Gorcsa Norbert