‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Dar... o să te întorci?
‎Cred că da.
‎Vara, cu siguranță.
‎Dar e ciudat să vii vara.
‎- De ce e ciudat? ‎- Fiindcă te muți la mare.
‎Nu cred că mă pot întoarce iarna.
‎Da... Mă îndoiesc c-o să mai vii.
‎Mai ales în primul an.
‎- Dar poate mai târziu. ‎- N-o să-ți fie dor?
‎Nu cred.
‎- Tata zice că e frumos în Emilia-Romagna. ‎- Ale!
‎- Haide! ‎- Să mergem!
‎- Facem patru ore până acolo. ‎- Ale, stai!
‎Am o idee.
‎Să zicem că, peste câțiva ani,
‎când devii campion ‎la cursele de motociclete,
‎mă suni și vin acolo, ‎să lucrez pentru tine.
‎O să-mi fii manager?
‎Nu știu eu de-astea!
‎Nu, o să-ți fiu mecanic.
‎Mă apuc de mâine să învăț mecanică.
‎O să devin cel mai bun mecanic, ‎ca să fiu pregătit când mă suni.
‎Ai dreptate!
‎Mecanic. Fiindcă tata sigur va vrea ‎să-mi fie manager.
‎Dario! Tu n-ai casă? ‎Fugi! Mama ta se va îngrijora.
‎Iei și florile? Nu!
‎- Le pun în față. ‎- Nu, fără flori!
‎Hai! O să se ofilească.
‎Deci? Ce zici?
‎E o idee grozavă.
‎Ale!
‎E târziu.
‎În fine, ar fi minunat.
‎- Deci batem palma? ‎- Da.
‎Dario, ce vrei să-ți spun? ‎Cred că faci o greșeală.
‎Nu mai știu ce caut aici.
‎Ale a renunțat la curse. Eu ce fac?
‎Totul s-a dus naibii.
‎Nu știu dacă mai vreau să fac asta.
‎Dario...
‎Dacă vrei să pleci, fă-o. Curaj!
‎Dar măcar gândește-te.
‎Câteva zile...
‎sau câteva săptămâni. Nu te grăbi!
‎Eu lucrez aici de 30 de ani.
‎Și, în fiecare zi, îmi spun: ‎„Gata, renunț! Mi-a ajuns!”
‎Apoi, când vine dimineața, ‎deschid obloanele...
‎și mă trezesc în fața acestor frumuseți.
‎Mâinile mele se mișcă singure, ‎iar timpul zboară.
‎Te pricepi la asta.
‎Sigur, ești cam leneș... ‎dar chiar ești priceput.
‎Ne mai vedem, Piero.
‎Dario!
‎N-ai neapărat nevoie de Ale ‎ca să repari motociclete de curse.
‎Te descurci și singur.
‎Ale?
‎O să fie bine. Da?
‎Sunteți gata?
‎Pe locuri...
‎- Fiți gata... ‎- Start!
‎Îmi spui unde mergem?
‎Undeva.
‎De-o oră îmi zici asta și n-am ajuns încă.
‎E o surpriză.
‎N-am chef de joacă. ‎Sunt obosită și îngrijorată.
‎Du-mă acasă.
‎Mama e singură cu Blue. ‎Are nevoie de mine.
‎- Vreau să vii cu mine. ‎- Unde?
‎La Roma.
‎- La Roma? ‎- Da.
‎- Nu pot, Ale. ‎- De ce?
‎Blue se simte rău, are nevoie de mine. ‎Mă întorc acasă.
‎Vrei s-o suni, să verifici că e bine ‎și să te calmezi?
‎De când sunt cu tine, ‎îmi doresc să mă întorc acasă
‎și vreau să fii cu mine.
‎E doar pentru o zi. ‎Ne întoarcem diseară.
‎E ca o mică excursie.
‎Haide! O să-ți facă bine. ‎Ai încredere în mine?
‎Bună!
‎- Cum se simte? ‎- E bine.
‎- Doarme? ‎- E trează.
‎- E cu... Summy? ‎- Nu, Summy nu e aici.
‎Edo!
‎- Bună, scumpule! ‎- Bună, Isa.
‎De când nu te-am mai văzut! ‎Îmi pare rău.
‎Și mie.
‎- Am adus cornuri. ‎- Mulțumesc.
‎Ce drăguți sunteți!
‎Intră!
‎Bună.
‎Bună!
‎- Îmi dai voie? ‎- Sigur.
‎La ce te uiți?
‎La nimic.
‎Te doare?
‎Nu foarte tare.
‎Îmi pare rău.
‎Ce tot spui, Blue? A fost vina mea.
‎Nu trebuia să te las să pleci așa.
‎Ai fost vreodată la Urgențe?
‎Nu.
‎Cum e?
‎Când sosești, îți alocă o culoare. ‎Alb, dacă nu e nimic grav.
‎Verde, dacă e așa și-așa. ‎Galben, dacă e mai grav
‎și roșu, dacă e grav ‎și ai nevoie de tratament.
‎- Ție ce culoare ți-au dat? ‎- Roșu.
‎Apoi, m-au băgat într-un tub, ‎să vadă dacă m-am lovit la cap.
‎S-au liniștit,
‎fiindcă mă dureau ‎numai brațul și genunchiul.
‎- Iar asta nu-i ceva grav. ‎- Bravo!
‎Și tu?
‎Eu... am așteptat.
‎Și...
‎mi-am dat seama c-am greșit.
‎- Nu spune asta. ‎- Nu.
‎Ăsta e adevărul.
‎N-are rost să ajungi la Urgențe ‎din cauza iubirii.
‎Chiar m-am gândit la asta.
‎- Nu-i nimic dacă nu mă iubești. ‎ - Blue, e complicat...
‎- Dar eu tot te iubesc. Bine? ‎- Bine.
‎Îți spun când îmi trece. ‎Mi-a zis doctorul c-o să-mi treacă.
‎- Ți-a zis el asta? ‎- Nu.
‎Mi-a zis ‎că-mi scot feșele peste o săptămână
‎și că mă retrogradează la cod albastru.
‎Cică sună mai bine.
‎Are dreptate.
‎Ai un nume foarte frumos.
‎Mi-ai lipsit.
‎Și tu, mie.
‎- Cum ți s-a părut? ‎- Părea că e bine.
‎A fost prima dată când s-a îmbătat.
‎Dar Isa părea cam obosită, nu?
‎Da, puțin.
‎- El nu se întoarce? ‎- Tatăl lui Summy?
‎Nu știu.
‎Nici tu nu prea te mai vezi cu Summy.
‎Ne vedem rar.
‎- Nu foarte des. ‎- Aproape deloc.
‎Tu?
‎Eu? Deloc.
‎Sofi…
‎Ți-a zis Summy ceva?
‎Nu. Ce trebuia să-mi zică?
‎Nimic. Ceva despre mine.
‎De ce. S-a întâmplat ceva între voi?
‎Nu.
‎Spune-mi, Edo!
‎- Nu s-a întâmplat nimic. ‎- Ce s-a întâmplat?
‎Păi... nu știu.
‎Am cunoscut pe cineva.
‎Asta e bine.
‎- Asta era? ‎- Da.
‎- Cum e? ‎- E doar o aventură de-o vară.
‎Bine.
‎Tu de ce nu te mai vezi cu ea?
‎Eu...
‎și eu sunt cu cineva.
‎Serios?
‎Și eu am tot o aventură.
‎Bine.
‎Și nici nu prea am chef.
‎De când a început ‎să iasă cu tipul ăla...
‎Nu-l suporți, nu?
‎Păi... nu prea.
‎În fine.
‎- Pa, Sofi! ‎- Pa, Edo!
‎ȘTERGE
‎Bună!
‎Putem să vorbim?
‎- Am fost cam rea cu tine. ‎- Puțin spus!
‎Dario, îmi pare rău.
‎Și mie.
‎Ce să fac ca să mă ierți? ‎Să-ți cad în genunchi?
‎Nu-i o idee rea.
‎- Nu mi-ar fi rușine. ‎- Nu?
‎- Te rog, iartă-mă! ‎- Ce faci?
‎- Hai, ridică-te! ‎- Spune că mă ierți.
‎Nu mă ridic dacă nu mă ierți.
‎Haide! Te iert.
‎Ești mulțumită?
‎N-am vrut să spun lucrurile alea.
‎Cred că aveam nevoie să le aud.
‎Dario, ar trebui să vorbești cu Maddalena.
‎Să-i spui tot ce simți.
‎- Fără tertipuri. ‎- I-am spus deja.
‎- Poftim? ‎- I-am spus deja!
‎- Poftim? Și cum a mers? ‎- Ca naiba.
‎Mi-a rănit orgoliul.
‎Îmi pare rău.
‎N-ai de ce.
‎Dacă nu erai tu, n-o făceam.
‎Tu ești de vină ‎pentru eșecul vieții mele.
‎Acum, e rândul tău.
‎- Pentru ce? ‎- Nu te preface că nu știi!
‎Spune-i ce simți.
‎- Cui? ‎- Lui Summer.
‎Te-ai gândit vreodată să-i spui ‎c-o iubești?
‎De fiecare dată când o văd.
‎Încă de când am cunoscut-o.
‎Atunci, du-te și spune-i!
‎- N-are rost. ‎- Ba nu.
‎Bună, iubito!
‎Bună!
‎Termin în jumătate de oră.
‎- Dacă vrei să aștepți... ‎- Da, te aștept acolo.
‎Bună!
‎Bună.
‎Nu sunt cu Madda.
‎Pot să stau aici?
‎Am venit s-o iau pe Sissy. ‎O să iasă din tură.
‎Sigur. Eu tocmai plecam...
‎Unde?
‎Pot să vin cu tine.
‎- Unde? ‎- Unde vrei tu.
‎- N-o așteptai pe Sissy? ‎- Mă întorc mai târziu.
‎Mergem?
‎Mergem.
‎- Rahat! ‎- Ce e?
‎Ai mei se întorc azi.
‎Speram să-i cunosc.
‎Ea e?
‎Da.
‎De ce nu te-ai întors aici?
‎Nu știu.
‎Oi fi crezut c-o să mă enervez.
‎Câte lucruri aveam aici, în copilărie! ‎Prieteni, jucării...
‎Timpul îmi prisosea.
‎Am sacrificat totul pentru motociclete.
‎Nu știu dacă am făcut bine.
‎Tata m-a urcat pe o motocicletă ‎când eram mic și mi-a zis să concurez,
‎ceea ce am și făcut.
‎- Dar îți plăcea să concurezi. ‎- Firește!
‎Am iubit cursele.
‎Îți intră-n sânge.
‎Câștigi o cursă, două, trei... ‎Apoi, vrei mereu să câștigi.
‎- E absurd. ‎- Și când pierzi?
‎Când pierzi...
‎rămâi singur.
‎Fiindcă toată lumea îți spune mereu ‎că trebuie să câștigi.
‎Și ajungi să crezi ‎că numai așa poți să fii iubit.
‎Dar, de când suntem împreună,
‎nu mai cred asta.
‎Nu ți-e dor de curse?
‎Normal că mi-e dor.
‎Dar...
‎îmi place mai mult viața mea de-acum.
‎M-am născut aici.
‎Mi-o aminteam mai înaltă...
‎Ai avut dreptate să insiști.
‎Mă bucur că te-ai hotărât ‎să vii aici, cu mine.
‎Eu n-am hotărât nimic. ‎Era singura cale.
‎În plus, nu e singurul motiv ‎pentru care am venit.
‎Nu?
‎Nu. Trebuie să mai mergem într-un loc.
‎Unde?
‎Vino cu mine!
‎- Vrei una? ‎- Mersi.
‎Și eu am trăit o iubire imposibilă.
‎Am fost îndrăgostită ‎de profa mea de mate, din liceu.
‎Serios?
‎Eram la mate-fizică.
‎O vedeam tot timpul. Ce coșmar!
‎Îmi plăcea totul la ea.
‎Părul, sprâncenele, buzele...
‎modul în care își muta creta ‎dintr-o mână în alta.
‎Nici măcar n-o ascultam, ‎doar mă minunam de sunetul vocii ei.
‎Și cum s-a terminat?
‎- Am rămas repetentă. ‎- Pe bune?
‎Da, dar tot răul spre bine, ‎fiindcă am cunoscut-o pe Tamara.
‎Cine e Tamara?
‎Prima mea iubire posibilă.
‎Te-ai împăcat cu Ale?
‎V-ați certat din cauza lui Madda?
‎Hai s-o lăsăm baltă!
‎- Ea ți-a zis să vorbești cu mine? ‎- Nu. De ce?
‎Poate că vrea să știe ce fac ‎sau i-e milă de mine.
‎Nu știu dacă i-e milă de tine. ‎Și, sincer, nu-mi pasă.
‎- Chiar n-ai observat nimic? ‎- Ce să observ?
‎Marty, vorbește! ‎Am avut o zi grea, ai milă!
‎Îmi placi, Dario.
‎Madda mi-o luase înainte. ‎Mi-am așteptat liniștită rândul.
‎Ca să văd ce s-ar putea întâmpla.
‎Ba chiar ți-am trimis semnale.
‎Ce semnale?
‎Vezi? Nici măcar nu le-ai observat.
‎Știi ce înseamnă asta?
‎- Un singur lucru. ‎- Ce?
‎Că eu nu-ți plac.
‎Stai! Stai puțin.
‎Stai! Oprește-te! Așteaptă puțin!
‎Numai o clipă.
‎Bine.
‎Îmi cer scuze că nu mi-am dat seama.
‎Asta e și ideea!
‎Nu. Trebuie să înțelegi ‎că nu mă pricep la lucrurile astea.
‎- Ba nu. ‎- Ba da. Sunt un retardat sentimental.
‎Dar am decis să mă schimb.
‎- Ce înseamnă asta? ‎- Că nu te-am observat.
‎Până adineauri, când ai vorbit cu mine, ‎nu te-am observat.
‎- Și acum? ‎- Te observ.
‎Zi-mi ceva în germană, te rog.
‎Bine.
‎Se întâlnesc doi pești.
‎Unul dintre ei spune: „Hai!”
‎Celălalt spune: „Unde?”
‎E o glumă.
‎Practic, se întâlnesc doi pești...
‎În germană, „Hai!” e și un îndemn, ‎dar înseamnă și „rechin”.
‎- De-asta e amuzant. ‎- Continuă!
‎Cred că, azi, eu o să...
‎- Edo, stai puțin! ‎- Ce e?
‎Nu știu dacă ești pregătit.
‎Dar eu aș vrea să merg mai departe. ‎Ce spui?
‎- Sigur, Giulia. ‎- În sfârșit!
‎- Ai mai făcut-o, nu? ‎- De câteva ori.
‎- Tu? ‎- De mai multe ori.
‎Ți-l pui tu sau ți-l pun eu?
‎Bine, ți-l pun eu.
‎Sper să reușesc.
‎- Ce loc frumos! ‎- Îți place?
‎- Unde suntem? ‎- O să vezi.
‎- Bună seara! ‎- Bună seara!
‎Să vedem...
‎Poftiți.
‎- Vă rog. ‎- Mulțumim!
‎E un concert?
‎O să vezi.
‎Ce fel de concert e?
‎Haide, vino!
‎- Bună seara! Locurile sunt numerotate? ‎- Da.
‎Bine, mulțumesc.
‎De ce m-ai adus la un concert?
‎Fiindcă voiam să-ți arăt pe cineva.
‎Ai înnebunit? ‎Pentru asta m-ai adus aici?
‎- Ai stricat totul. ‎- Summy!
‎Nu mă atinge!
‎Calmează-te! Nu s-a întâmplat nimic.
‎- Nu s-a întâmplat nimic? ‎- Nu.
‎- Dacă voiam să-l văd pe tata, îl vedeam. ‎- Nu țipa!
‎- Ce-i cu prostia asta? ‎- Nu-i o prostie.
‎- Ce-a fost în capul tău? ‎- Țin la tine.
‎Bine? Știu că vrei să vorbești cu el, ‎dar ți-e frică.
‎- Ba nu. ‎- Ba da.
‎- Ba nu. Și nu mi-e frică. ‎- Ba da.
‎Vrei să mă împac cu el?
‎N-am spus asta. Vorbește cu el.
‎- Și ce să-i spun? Să-l înjur? ‎- N-ai decât!
‎- Măcar i-o spui în față. ‎- Ce știi tu?
‎Știu că ești supărată pe el ‎fiindcă a neglijat-o pe Blue.
‎Îl crezi un nemernic, ‎fiindcă nu e niciodată acasă.
‎Și te simți vinovată că gândești așa.
‎Credeam că petrecem ziua împreună.
‎- Credeam că m-ai adus aici... ‎- Vorbește mai încet.
‎Nu! N-am chef!
‎M-ai mințit.
‎Dacă n-aș fi procedat așa, ‎n-ai fi venit niciodată.
‎- Ești un măgar. ‎- Bine, așa e.
‎A fost o zi minunată până acum.
‎Alo?
‎Bună, scumpo! Ce faci? ‎E totul în regulă?
‎- Bună, mamă! ‎- Ce faci, dragă?
‎Sunt bine.
‎Unde v-ați? Vă întoarceți?
‎Nu, suntem încă plecați. ‎Cum se simte Blue?
‎- E bine. ‎- Doamnelor și domnilor,
‎concertul e pe cale să înceapă.
‎Vă rugăm să luați loc ‎și să vă închideți telefoanele.
‎- Bine, mamă. Trebuie să închid. ‎- Nu, stai! Vrea să te salute cineva.
‎Am așteptat toată ziua ca să te surprindem ‎dar, cum n-ai mai venit...
‎Stai!
‎Bună, dragă.
‎Tată? Ce cauți acasă?
‎M-am întors. ‎Îmi făceam griji pentru Blue.
‎- E totul în regulă? ‎- Da.
‎Mama voia să știe dacă ajungi la cină.
‎Nu cred că reușesc. O să mai întârzii.
‎- Deci ne vedem mâine? ‎- Da.
‎- Bine. Pe mâine! ‎- Pe mâine.
‎Pa!
‎Deci tatăl tău e alb?
‎Tata nu e aici.
‎Cum adică?
‎Bună seara, doamnelor și domnilor, ‎și bine ați venit!
‎Înainte să începem, ‎trebuie să fac un anunț important.
‎Din păcate, trompetistul, Anthony Bennati, ‎nu va fi alături de noi astă-seară.
‎Are probleme de familie ‎și s-a întors acasă, la fiicele lui.
‎Am dori să începem concertul ‎cu un cântec special dedicat lui Anthony.
‎„Summertime”.
‎Vara, viața e ușoară
‎Peștii sar, iar bumbacul e înalt
‎Tăticul tău e bogat ‎Și mămica ta e frumoasă
‎Așa că taci, micuțo
‎Nu mai plânge
‎Vara
‎Viața e ușoară
‎Peștii sar
‎Iar bumbacul e înalt
‎Tăticul tău e bogat
‎Și mămica ta e frumoasă
‎Așa că taci, micuțo
‎Nu mai plânge
‎Vara, viața e ușoară
‎Peștii sar, iar bumbacul e înalt
‎Tăticul tău e bogat ‎Și mămica ta e frumoasă
‎Așa că taci, micuțo ‎Nu mai plânge
‎Într-o dimineață ‎O să te trezești cântând
‎O să-ți întinzi aripile ‎Și-o să te înalți spre cer
‎Dar, până-n acea dimineață ‎Nimic nu-ți poate face rău
‎Cu mămica și tăticul tău lângă tine
‎Dar nu-i nimic ‎Dacă nu-ți vine să cânți
‎Nu mai plânge
‎Subtitrarea: Elena Băncilă