PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Příští léto bych tu asi zůstal.
To říkáš každý rok.
- Vážně? - Jo.
No jo...
Ale...
tohle léto je jiné.
Miluju tě. To přece víš.
Jsem utahaná.
- Půjdu spát. - Dobře.
To už jsi říkal.
Už to vím.
Jak jsi to zjistil?
V našem oboru se všichni dobře známe.
Ale i tak se nesnášíme.
Je lepší a lepší.
Stačilo, abys mu věřil.
Je to dobrý tým. Budeš spokojenej.
- Kdy odjíždíš? - Nevím.
- Cože? - Ještě nevím.
Protože...
ještě jsem to nevzal.
Zkomplikoval se mi život.
Je sice lepší, ale komplikovaný.
Co na to říct? Je to tvůj život.
- Víš, kdo bude tvůj manažer? - Jo.
Je dobrej.
Vždycky jsem tě bránil. Na trénincích, na závodech...
Byla to moje práce.
Víš, že ti ujel zadek?
- Nestihnul jsem... - Vyjel jsi z dráhy.
Musíš ji neustále sledovat.
Musíš se řídit stopama po kolech...
Koukejte, nesu rajčata...
a tzatziki.
Co ještě? Sůl a olej.
- Já pro to dojdu. - Jen seď.
- Prosím. - Díky.
- Dáš si? - Jo.
Je to výborný.
Mami, proč už s tátou nezpíváš?
Protože…
Kdo by se tu o nás staral?
Ne, tím to není.
Mohli bychom cestovat spolu.
To jo.
Ale jak bys chtěla chodit do školy a mít kamarády?
Já kamarády nemám a nechci zpátky do školy.
- Co tím chceš říct? - Vždyť máš spoustu kamarádů.
- To není pravda. - Ale je.
Tak jaký?
Počkej, proč nechceš chodit do školy?
Mohli bychom cestovat a já bych se učila doma.
To přece nejde.
Proč by to nešlo?
Pro všechny je lepší, když tu budete s mámou.
Pro všechny nebo pro tebe?
Proč mu to neřekneš?
Co by mi měla říct?
Že je nešťastná.
Ať už tu jsi nebo ne.
- Nech toho, prosím. - No tak!
Když jsme tu samy, jsi pořád smutná.
Nikam nechoď. Nikdo ti neříkal, ať... Summy!
- Nech ji být! Kam jdeš? - Nemám hlad.
Nemá hlad... Vidíš?
Ať udělám cokoli, je to špatně.
Když dělám, že se nic neděje, řekne si, že jsem hloupá.
Když brečím... a to se stává...
řekne si, že to nezvládám, protože jsem ti obětovala svůj život.
- Je to tak? - Nevím.
A co mám jako dělat?
Jestli chceš, abych toho nechal, stačí říct.
- O to tu nejde! - Tak o co? Rozejdeme se?
Vypadáš tak dospěle.
Já jsem dospělá.
Každý ráno se vzbudím a bolí mě záda.
Na cestách se nevyspím. Je to únavný...
být tak daleko.
Dřív to bývalo snadný.
Ale pak se to začalo měnit.
Já vím, že si žijete vlastním životem.
Máte svoje problémy a svoje sny
a na mě pomalu zapomínáte.
Asi jsou i dny, kdy zapomenete, že vůbec existuju.
Proč to děláš, když se ti to nelíbí?
Proč…
Protože nic jiného neumím.
Ale…
Chybí mi to tu.
Nemůžu být s tebou, vozit vás do školy a na nákupy,
stlát s mámou postele,
chodit vás v noci kontrolovat.
Stýská se mi.
Nám taky.
Kde už jsi?
Skoro na konci.
Ale bacha.
Nekončí to dobře.
Taky si myslím.
Měj se, trumpeto.
Ahoj, pozoune.
Pardon.
Proč jsi mi neřekla, že odjíždíš?
Rozhodla jsem se teď.
- Zničehonic? - Napsala jsem ti.
Jinak bys nepřišla.
Ani se nemůžeme pořádně rozloučit.
Vážně to skončí takhle?
Ahoj.
- Moc se mi líbíš. - Ty mě taky.
Promiň. Ani nevím, proč brečím.
To nic.
Připadám si jak idiot.
Mluvila jsi s ní?
Řekni jí to.
Byl tu týden, a pak zas odjel.
Kdy se vrátí?
Nevím... asi na konci léta.
Byla ségra ráda, že přijel?
Jo.
Ty snad ne?
Já...
Už ani nevím.
Musím ti něco říct.
Dostal jsem nabídku.
Jakou?
Pro velký závodní tým.
Chtějí, abych pro ně příští rok jezdil.
Ty nemáš radost?
Smlouva je to super, protože bych měnil divizi.
To jsou skvělý zprávy! Budeš zase závodit.
Jo, ale musel bych do Španělska.
Cože? Do Španělska?
Jsou to Španělé. Musel bych se přestěhovat.
Španělsko není zas moc daleko.
Je to za rohem.
Už ses rozhodnul?
Ne... Proto ti to říkám, abychom se rozhodli spolu.
Nic lepšího by se ti asi nemohlo stát.
Myslíš?
Půjdeme do vody?
Ale...
Musíš tam jet.
Nebojíš se, že se kvůli tomu rozejdeme?
Cos mu na to řekla?
Že ne. Nebojím se.
Řekla jsi mu, ať jede?
Že mi to nevadí.
Neměla jsem?
Já nevím.
Miluješ Aleho?
Asi jo.
Jo, miluju ho.
- Řekla jsi mu to? - Ne.
Summy...
musím ti něco říct.
Možná na to teď není vhodná chvíle, ale...
Summy, já...
Ty?
Co se děje?
Já...
Někoho jsem poznala.
Líbí se ti?
Jo. Jsem do ní blázen.
Vážně jsi mi chtěla říct tohle?
Musíš to Alemu říct.
Když mu to neřekneš ve správnou chvíli,
bude pozdě a už mu to neřekneš nikdy.
Pak skončí léto,
naše lásky taky skončí
a my dospějeme.
Promiň.
Poslední dobou jsem byla dost mimo.
Jsi moje nejlepší kamarádka.
Nezapomeň na to.
- Víš, že to nedává smysl? - Ale dává. Tak mi ji vraz.
Neštvi mě a vraz mi.
Já tě nechci naštvat, ale je to zbytečný.
- No tak. - Nech toho, Dario.
- Nesahej mi na obličej. - Nelíbí?
- Co s tím uděláš? - No tak, nech toho.
Jo? Co s tím uděláš?
- Co to sakra děláš? - Tak dělej!
Vraž mi, kreténe! Debile!
- Jsi k ničemu! - Naser si!
Promiň! Ty jsi ale idiot!
- Jo! Kurva! - Dojdu ti pro led.
Já žádnej led nechci!
Do háje, je zlomenej. Nechci led!
Jsme si kvit, že jo?
Takže pojedeš?
Jo... Dali mi pár dní na rozmyšlenou, ale dost na to spěchají.
Rozhodnul ses?
Ty se musíš rozhodnout, jestli budeš závodit, ne já.
Jo, už jsem se rozhodnul.
To je dobře.
Děláš dobře.
Už tě nechci takhle vidět.
Aspoň se odsud dostaneš i ty.
Cože?
Měl jsem jednu podmínku.
Bez svýho věrnýho mechanika nikam nejdu.
A co oni na to?
Co myslíš?
Souhlasili.
Budeš makat na závodních motorkách.
Tak co? Ty nemáš radost?
- Mám... Takže Španělsko? - Jo.
- My dva spolu. - Kdy?
Já odjedu na konci měsíce. Ty přijedeš, až budeš chtít.
Já nevím.
Nevím.
Všechno se podělalo.
S tebou, Maddalenou, že tu budu pracovat...
Nikdy jsem totiž nevěděl, co vlastně chci.
Takže nepojedeš?
Mrzí mě to, ale chci být teď chvíli sám.
Chápeš?
Nevím, jestli chci být mechanik.
Možná bych mohl začít dělat muziku.
Přes léto mi něco došlo.
Co?
Nevykládej si to zle. Mám tě rád.
Co ti došlo?
Bylo by lepší se od tebe držet dál.
Letos je to poprvé, co slavím Ferragosto.
Proč se to vůbec slaví?
Je to začátek konce léta.
Možná proto se to slaví.
Když končí něco hezkého, jsi smutný a musíš to oslavit.
- Abys byl šťastný? - Přesně tak.
Jsi v pohodě?
Nechceš jet domů?
Neboj, nic mi není.
Co ty?
Budeš tu jen tak sedět, nebo to aspoň zkusíš?
Tak jdi.
Utíkej.
Ahoj.
- Pojď tancovat. - Nemůžu.
- No tak! - Ne, já...
- Dělám dýdžeje. - Na to kašlu.
- Neumím tancovat. - To je fuk.
Bože.
- Promiň. - To je dobrý.
- Vážně, nech to být. - Omlouvám se.
- Stejně jsem na odchodu. - Jsi tu sám?
Jo. Až na Ala, který mě pozval, tu neznám nikoho.
Ty jsi jeho bývalá?
Sakra. Promiň.
Co dopít tvoje pití, když to moje...
Dobře.
- Maddalena. - Jacopo. Těší mě.
- Ahoj. - Čau, Sofi.
- Co si dáš? - Něco mi dej.
Vlastně dvakrát. Jednou pro něj.
Vážně? Díky.
Abys mi odpustil, že jsem byla taková mrcha.
Takovou ji neznám.
- Kde je Dario? - Nemám tušení.
- Neviděli jste Daria? - Taky nevím, kde je.
U pultu nikdo není.
Počkej.
- Počkej chvíli. - Co se děje?
Co je?
Ještě jsem to nedělal.
Já to vím.
Kdo ti to řekl?
Pozná se to podle toho, jak tancuješ.
- Ale no tak... Vážně? - Jo.
Vadí ti to?
Ani v nejmenším.
Sáhni si.
Bije jak splašený.
Sáhni si.
Já tě vidím.
- Co? - Máš smutný oči.
Nemám.
Došlo mi, že je dneska Ferragosto.
Jak se to řekne německy?
- Jak to mám vědět? - No tak, vzpomeň si.
Uvědomil jsem si, že brzo odjedeš.
- Za pár dní. - A necháš mě tu.
Přijde mi, že tě to netrápí.
Klidně mi to řekni. Nevadí mi to.
Neblázni. Jasně, že mě to trápí.
Nevypadá to tak.
Nebudu přece dělat scény.
- Musíme ale vymyslet plán. - Na co?
Koukal jsem na vlaky do Vicenzy. S měsíční jízdenkou to bude levnější.
Taky můžeš přijet sem, ale v zimě je to tu mrtvý.
Ve Vicenze si objednám hotel a můžeš za mnou přijít.
A když budeš chtít, můžeš mě seznámit s vašima.
Edo, zadrž...
Co myslíš, že spolu máme?
Cože?
Ty si myslíš, že spolu chodíme?
- Když spolu... - Ne!
- Ne? - Mám ve Vicenze kluka.
- Cože? - Chodíme spolu tři roky.
- Tři roky? - Jo, už tři roky.
Kdy jsi mi to chtěla říct?
Nikdy na to nepřišla řeč, tak...
A taky ses mě neptal.
Já se taky neptala, jestli máš holku.
Myslela jsem, že je to jasný.
- Tři roky je dlouhá doba. - Asi jo.
- Takže si jízdenku kupovat nemusím. - Ne.
Dobře.
Jsi naštvanej?
Ne.
Trochu.
Jde o to, že sex s tebou je...
Je to fakt dobrý.
Tak si to zopakujeme.
Chceš?
PLÁŽOVÝ RÁJ
Člověk si nikdy nezvykne, co?
Ale léto stejně vždycky skončí.
Jako úplně každý rok.
I tak to vždycky bolí.
Ale takhle najednou...
Jeden den je léto, a druhý...
Je to jako bodnutí do srdce.
Mám v krku knedlík.
Nedáme si Spritz?
Hned je mi líp.
Takže... už se nikdy neuvidíme?
Žádný scény, jo?
Dobře.
- Můžu být aspoň trochu smutný? - Jo.
Ale jenom trochu.
Šťastnou cestu.
Jak se německy řekne „sbohem?“
- Auf Wiedersehen. - Auf Wiedersehen.
Tohle taky umím.
Ale vlastně to znamená „Na shledanou.“
Ale... ty jsi taky skvělej v posteli.
Na tohle léto nezapomenu.
Vždyť ještě nekončí.
A dovolenkáři jsou fuč.
Přijedou...
zlomí ti srdce,
a zase odjedou.
Tak už to je.
Pojď, dáme si pití.
Neutop mě!
Dost!
No tak!
Vítěz!
Ahoj.
Dopsala jsem všechny odjezdy.
Poslední den.
Šlo ti to skvěle.
Děkuju.
Kdybys tu chtěla pracovat i příští rok,
byla bych ráda.
Summer.
Nebuď smutná.
Dobře.
Kam to mám dát?
Nech to tu, stejně to půjde do prádelny.
A tohle?
To si nech.
Jsi jediná, kdo se tak jmenuje.
A možná tu budeš i příští léto.
Hele...
Zima je dlouhá. Ozvi se.
Nebo tě zabiju.
- Co děláš? - Učím se.
Takže chceš zpátky do školy?
A co děláš ty?
Jdu ven. Dneska už se asi nevrátím.
Ví to máma?
- Jo, psala jsem jí. - Dobře.
Ale zítra odjíždí?
- To mě mrzí. - Co se učíš?
Angličtinu, nepravidelná slovesa.
- Jestli chceš, můžu tě někdy vyzkoušet. - Tak jo.
- Ahoj. - Měj se.
Užij si to.
Kdyby něco, volej.
Co děláš? Máš o mě strach?
O mě si nedělej starosti. Mám tu všechno, co chci.
Práci, dům, kamarády...
Ale je to zvláštní, co?
Celé ty roky jsem sledovala, jak trénuješ, závodíš, vyhráváš...
Hlavně, jak jsi vyhrával.
Ale když jsi stál na bedně, nedívala jsem se na tebe.
Dívala jsem se na novináře, tým, fanoušky...
A na tvého tátu.
Došlo mi, že jsi pro ně šampion.
Ale pro mě jsi byl vždycky můj chlapeček,
který se mě držel za ruku a usmíval se.
Tak jdi.
Ahoj.
- Ptali se tě? - Byl to můj nápad.
Čeká je poslední večer, tak mají romantiku.
To jo.
- Kde budeš spát? - Nebudu spát.
- Jdeš ven s Martym? - Ne.
- Tak s kým jdeš? - S jednou holkou.
S kým? Kde jste se poznali?
Počkej.
Koukej.
Stvořila jsem monstrum.
- A co ty? - Co já?
Budeš dneska s někým?
Ne.
- Smazala jsem si profil. - Vážně?
- Kvůli té holce? - Taky.
- Kdy se máte sejít? - Za chvíli.
Vlastně už musím.
- Povíš mi, jak to šlo? - Jo.
- Ahoj. - Tak pa.
- Co to děláš? - Objímám tě.
Chtěl jsem tě obejmout.
Děkuju... Moc děkuju.
- Mám tě rád. - Já tebe taky.
Koukám, že jsi nevyměnila zámky.
Chceš si promluvit?
Co se děje?
Nic.
Jen noční můra.
Ještě spi, je brzo.
Summy.
Když řekneš, ať zůstanu, udělám to.
Ale.
Miluju tě.
Já tebe taky.
Summer...
- Šťastnou cestu. - Díky.
- Další. - Dobrý večer.
Oznamujeme cestujícím, že...
...let AZ7476 do Madridu...
Nemůžu najít klíče. Kde jsou?
Nepamatuju si, kam jsem je dala.
Je to hrozný, viď?
Byla to blbost, já vím!
Ne, mami. Sluší ti to.
- Myslíš? - Jo.
- Mně se to nelíbí. - Ne?
Jen jsem chtěla...
Co?
Nevím. Já jen...
Nevím!
Co jsem to provedla?
Ahoj.
Chceš si zahrát?
Zkouším ji naladit, ale nejde mi to.
Já to udělám.
Musíš takhle.
Začneš s E. Tohle je E.
Ruku dáš sem...
A uděláš tohle.
Až do poslední struny.
Mělo by to znít víceméně takhle.
Chceš slyšet mou novou písničku?
- Jo. - Fakt?
Dobře.
Jako ranní záře,
jako písnička, kterou bys měl znát,
jako bys nic necítil.
Jsi jako plavat v moři.
Nejsem připravená.
Jsem sama a vás je to tolik.
Proud řeky měla bych vypít,
když nad ránem potají přemítám.
V té nejpodivnější podobě bych tu měla všechno nechat
a začít žít jinak.
Začít žít jinak.
Je krásná.
Je to písnička.
Nepůjdeme ve třech na večeři?
Chceš?
Ale nejdřív se půjdu projít.
Dobře.
Tak jo.
Léto,
jsi jako polibky, které mi chybí.
Jsi plné lásek, které zmizely.
Které chci dostat z hlavy.
Léto,
slunce nás každý den zahřívalo
a krásné západy slunce malovalo,
teď spaluje vzteku žár.
Další zima přijde,
každá růže zvadne.
A až sníh napadne,
možná se vrátí mír.
Léto,
všechny květy jsi navonělo.
Léto naši lásku stvořilo,
aby mě pak smutkem zabilo.
Nesnáším léto.
Další zima přijde,
každá růže zvadne.
A až sníh napadne,
možná se vrátí mír.
Léto,
všechny květy jsi navonělo.
Léto naši lásku stvořilo,
aby mě pak smutkem zabilo.
Další zima přijde,
každá růže zvadne.
A až sníh napadne,
možná se vrátí mír.
Léto,
všechny květy jsi navonělo.
Léto naši lásku stvořilo,
aby mě pak smutkem zabilo.
Nesnáším léto.
České titulky: Anna Hulcová