Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Nu face nimic din ce-am făcut eu!
‎O să-ți faci dușmani.
‎Vei depăși greutățile? Nu știu ce să zic.
‎Ești puternic pe plan mental?
‎Vrei să fii ca mine? ‎N-are rost. Nu ești ca mine.
‎Dar dacă vrei să faci ce am făcut...
‎fii pregătit!
‎Dacă viața lui ar fi un film,
‎ar avea mai multe părți ‎decât ‎Harry Potter.
‎Ar fi ca ‎Războiul stelelor.
‎Sfârșitul e începutul, ‎dar începutul nu e chiar sfârșitul.
‎A înscris din nou!
‎Anelka finalizează!
‎Ei bine... Che.
‎- Che. ‎- Che.
‎E un om onest, care te susține mereu ‎și pe care te poți baza.
‎Un tânăr de 17 ani ‎zdruncină lumea fotbalului.
‎Nicolas Anelka ‎e un fotbalist aproape ignorat.
‎Nico iese în evidență. ‎Îl iubești sau îl urăști.
‎Nico nu e un înger, ‎când nu-și dorește asta.
‎Un gest nesportiv din partea lui Anelka.
‎A spus foarte clar:
‎„Dacă mă vrea la națională, ‎să mă roage în genunchi.”
‎Nico nu știe ce e corectitudinea politică.
‎Nicolas Anelka ‎a fost exclus din lotul Franței.
‎Dacă evenimentele se dovedesc adevărate,
‎e un lucru inacceptabil.
‎Îl cunosc foarte bine ‎și toate acuzațiile astea
‎mă enervează la culme,
‎pentru că el e opusul a ceea ce spun ei.
‎Trofeul Ligii Campionilor.
‎Îmi e ca un frate mai mare. ‎M-a îndrumat tot timpul.
‎Excesele societății: ‎banii, individualismul...
‎Pentru mine, e unul dintre cei mai buni ‎atacanți din istoria fotbalului.
‎S-a descurcat bine. Șutează...
‎- Doamne! ‎- Ce gol!
‎Nico, ticălosule...
‎DUBAI ‎EMIRATELE ARABE UNITE
‎Ești bine, fiule?
‎Trezește-te!
‎E timpul să mergi la școală.
‎E timpul...
‎Bravo!
‎Așa te vreau!
‎Kais, trezirea!
‎Trezește-te!
‎Da?
‎N-am spus niciodată că pun ghetele în cui.
‎Cui îi pasă de asta?
‎Nu e important.
‎Am jucat fotbal 20 de ani. E momentul.
‎Poftim!
‎Am avut ocazia să joc în continuare,
‎dar asta ar fi însemnat ‎să fiu iar departe de familie.
‎La un moment dat ‎mi-am dat seama că sunt mulțumit.
‎Viața e frumoasă. ‎Familia și copiii mei sunt aici.
‎Vreau să-i văd crescând ‎și să am o viață liniștită.
‎Nico mi-a spus mereu: ‎„Când nu voi mai juca fotbal,
‎aș vrea să stăm în Dubai, ‎pentru că mă simt bine acolo.
‎E un loc însorit, cu oameni mișto...”
‎Ne place ‎să ne petrecem timpul acasă, cu copiii,
‎în familie.
‎Ești gata.
‎- Haideți! ‎- Să mergem!
‎Abia la sfârșit de carieră ‎înțelegi ceea ce ai făcut.
‎Și ori ești mândru, ori te gândești:
‎„M-am comportat ca o victimă ‎vreme de 20 de ani.”
‎Eu nu-mi doream să gândesc așa.
‎Sau să fac.
‎Ai mei au lucrat în învățământ.
‎Mama la liceul Rambouillet,
‎tata la inspectoratul Versailles.
‎Nu eram săraci, ‎dar nici prea înstăriți, așa că...
‎părinții mei munceau din greu.
‎Am avut o copilărie minunată.
‎Sunt mândru că vin din suburbii.
‎TRAPPES ‎FRANȚA
‎Ne petreceam tot timpul împreună, ‎afară sau în casă.
‎Aveam școală, filmele, muzica... ‎Meciurile de fotbal.
‎Eram apropiați.
‎Îl luam de acasă și mergeam împreună ‎spre școală. Eram colegi de clasă.
‎Iată terenul.
‎Acesta e terenul.
‎Era doar o porțiune de iarbă, ‎dar acolo se juca mereu fotbal.
‎Stadionul nostru.
‎Îmi amintesc ‎de serile în care era înghețat.
‎Noi spuneam: „De ajuns, plecăm acasă.”
‎Nu puteai juca. ‎Dar el nu se oprea. Voia să joace.
‎Toți copiii, mici sau mari, ‎se jucau acolo.
‎Iar Nico juca fotbal cu toți.
‎NICOLAS ANELKA ‎JUCÂND PENTRU F.C. TRAPPES
‎Am început să joc la opt ani.
‎Cu Karim și Sami.
‎Le spuneam ‎că nu vreau să devin doar un fotbalist.
‎Ci o vedetă.
‎Era o nebunie. Exagera cu asta.
‎Și când mergea la carnaval ‎se costuma în fotbalist.
‎Mă înțelegeți?
‎Îi spuneam: „Frate, alege-ți alt costum!” ‎Nu. El era fotbalist.
‎Nu puteam să fiu Zorro, așa că...
‎Am ales fotbalul, ‎la fel ca fratele meu mare, Claude.
‎Era modelul meu în viață, ‎așa că i-am călcat pe urme.
‎Chiar îmi doream să fac ‎ceea ce făcea el atunci.
‎Nu știu dacă eu i-am insuflat ‎dragostea pentru fotbal,
‎dar...
‎Am vrut să-l ajut să progreseze,
‎să evolueze, să devină un jucător mare.
‎A vrut să facă asta, era talentat, ‎dar n-a avut parte de șansa mea,
‎aceea de a da probe la Clairefontaine.
‎Am plecat de acasă la 13 ani.
‎Ai aproape 11 ani.
‎Închipuie-ți că, peste doi ani,
‎pleci de aici și nu mai dormi acasă.
‎Am plecat la Clairefontaine.
‎- Și cu cine stăteai? ‎- Locuiam într-un...
‎Un fel de centru de antrenament.
‎Eram mai mulți copii de 13 ani ‎într-o clădire.
‎Toți locuiam acolo.
‎INF e cea mai tare.
‎Pe vremea aceea, ‎era cea mai bună academie de fotbal.
‎În jur de 500 de copii ‎participă la preselecțiile lor.
‎Dacă ești ‎unul dintre cei 23 aleși, ai talent.
‎Haide!
‎Aduc 20 de puști acolo.
‎Și le spun că vor deveni ‎fotbaliști profesioniști.
‎Numai că doar doi sau trei ‎vor face performanță.
‎E ca la un târg de joburi.
‎În centrul de antrenament e ca la război.
‎Trebuie să te lupți cu colegii tăi, ‎care au același obiectiv ca tine.
‎Dacă nu ești pregătit pentru asta ‎la 14, 15, 16 ani...
‎Nu poți... Nu cred că ai cum să reușești.
‎Du-te!
‎Ajută-l!
‎Da!
‎Când a intrat la academie, ‎eu începeam al doilea an.
‎Lumea vorbea în sala de mese.
‎„Puștiul din primul an e bun!”
‎Era foarte avansat. ‎Nu-l priveam ca pe un frate mic.
‎Nu eram fratele cel mare.
‎Încercam să concurăm între noi.
‎El era cel mai talentat.
‎Cel mai talentat. Avea un dar.
‎Dar, atenție...
‎Trebuie s-o dovedești ‎și e greu să faci asta la 13 ani.
‎Ceea ce m-a frapat a fost metamorfoza lui.
‎De câte ori îl vedeam,
‎era mai solid, ‎mai asemănător unui sportiv de top.
‎LA 16 ANI, NICOLAS ANELKA ‎SE ALĂTURĂ PRIMEI ECHIPE A LUI PSG.
‎În timp ce jucam la echipa de rezerve, ‎m-am băgat și la profesioniști.
‎Nu jucam la ei, ‎dar mă antrenam cu prima echipă,
‎în care, la vremea respectivă, ‎activau George Weah, Ginola,
‎Bravo, Bernard Lama... ‎Legendara echipă a celor de la PSG.
‎Ajunsese la un club ‎care tocmai câștigase Cupa Cupelor.
‎Adeseori, jucătorii tineri sunt trimiși ‎să joace la cluburi de mâna a doua,
‎dar el a ajuns foarte repede ‎la unul dintre marile cluburi ale Europei.
‎Nu știam cum e cu fotbalul mare. ‎Am învățat pe parcurs.
‎Samir Amirèche m-a ajutat foarte mult.
‎Se antrena cu prima echipă ‎de parcă ar fi fost amicii lui.
‎Era prea relaxat, dar avea un talent ‎de a controla mingea.
‎Când joci cu profesioniștii, dai totul.
‎Ești motivat, ești concentrat...
‎Fotbaliștii au între 23 și 27 de ani. ‎Sunt deja veterani.
‎Dacă vrei să reușești,
‎nu poți gândi că sunt mai buni decât tine.
‎Uneori, aud tinerii spunând: ‎„Tipul ăla e prea puternic!”
‎Sunt nebuni la cap. ‎Nu vor ajunge nicăieri gândind așa.
‎N-aș spune niciodată ‎că tipul e mai puternic.
‎Chiar dacă așa e. Nu pot face asta.
‎PARIS ‎FRANȚA
‎Cu 20 de minute înainte de final, ‎Anelka îl înlocuiește pe Loko.
‎Îl vom urmări cu atenție.
‎PSG spun că e o vedetă în devenire.
‎La prima echipă, stresul e mare. ‎Toți sunt cu ochii pe tine.
‎Inclusiv colegii tăi.
‎Fiul meu face 16 ani.
‎La 16 ani, Nico făcea senzație ‎pe Parc des Princes.
‎Eram mândri de el.
‎PRIMUL GOL LA PROFESIONIȘTI
‎După ce s-a acomodat la PSG, ‎l-am urmărit cu admirație.
‎Era un jucător inteligent, rapid, agil.
‎Eram surprins de faptul că amicul meu ‎era îndeajuns de bun pentru acel nivel.
‎Juca alături de cei mai buni ‎și era pe măsura lor.
‎Un jucător ca el, care apare de nicăieri ‎și dovedește atâta maturitate...
‎Era clar că lumea fotbalului ‎va vorbi despre el.
‎Mi-am trimis oamenii să-l vadă jucând.
‎Era unul dintre acei jucători care oscila ‎între juniori și profesioniști.
‎Poate că se simțea puțin neapreciat.
‎Era dezamăgit.
‎L-am chemat la mine și l-am întrebat:
‎„Vrei să vii la Arsenal?” Mi-a spus că da.
‎Începem știrile cu afacerea Anelka.
‎Acest tânăr de 17 ani ‎zdruncină lumea fotbalului.
‎Tocmai a semnat cu clubul englez Arsenal.
‎Fără să-și dea seama, ‎a intrat într-un conflict legal.
‎Conform regulamentelor, juniorul de 17 ani
‎e obligat să semneze mai întâi ‎cu clubul care l-a pregătit, PSG,
‎dar anturajul lui și clubul Arsenal ‎susțin că legea Bosman
‎și dreptul la libera circulație
‎îl scutesc de această obligație.
‎Ne făceam griji, ‎pentru că eram primii care...
‎sfidam, să zicem, ‎autoritățile fotbalistice din Franța.
‎Fotbalul francez strânge rândurile. ‎E în joc politica juniorilor.
‎Cazul e în curs de soluționare ‎la ligă și la UEFA,
‎ca să nu mai existe un alt caz.
‎Trebuie să rezolvăm repede ‎și să găsim pârghiile legislative
‎pentru a ne păstra tinerii ‎până la 22-23 de ani.
‎PSG nu-l lăsa să joace.
‎El spunea: „Merit să joc. Am calitățile.”
‎A fost primul jucător
‎care le-a dat cu tifla celor de la PSG.
‎TRANSFERURI NEBUNE
‎Toți vorbeau despre asta.
‎Vedeta care întruchipa ‎reușita programului de juniori
‎trântea ușa.
‎Dar să știți un lucru: ‎era simbolul legii Bosman.
‎Libera circulație a fotbaliștilor.
‎A fost un deschizător de drumuri ‎pentru juniori.
‎L-au făcut să plătească ‎pentru că a fost primul care a spus:
‎„Fac ce vreau, ‎în acord cu legile europene.”
‎Mă gândeam la Arsenal. ‎Tocmai semnasem cu ei.
‎Chiar voiam să plec de la PSG. ‎Nu aveam nicio îndoială.
‎ANELKA PLEACĂ LA ARSENAL
‎Numai geniile cred în puterile lor.
‎La fel ca în pictură. ‎Precum Van Gogh și alții.
‎Dacă nu are încredere în el, ‎nu se poate exprima.
‎Din acest motiv, ‎poate să pară că ai o atitudine arogantă.
‎Încerci să-ți impui arta.
‎Oamenii ca el sau ca Thierry Henry ‎n-au fost niciodată mulțumiți de ce fac.
‎A dovedit și o mare tărie de caracter. ‎„Mă lăsați pe dinafară?
‎Atunci, iată ce pot să fac. ‎Sunt în stare să plec în Anglia.
‎Nu mi-e teamă.”
‎Aș fi fost pe picior de egalitate ‎cu ceilalți atacanți.
‎Așa că am plecat.
‎LONDRA ‎ANGLIA
‎După o lună de negocieri, ‎Nicolas Anelka, 17 ani,
‎a fost transferat aseară ‎la clubul englez Arsenal.
‎Îmi amintesc că am luat Eurostar-ul.
‎Nu mi-a fost ușor.
‎Dar era alegerea mea ‎și trebuia să mi-o asum.
‎Optasem să merg în Anglia ‎și nu mă mai puteam întoarce.
‎Când a ajuns la Arsenal,
‎a nimerit într-un grup ‎de jucători carismatici,
‎veterani precum Ian Wright, ‎Ray Parlour și Tony Adams.
‎E vorba de Arsenal, unul dintre cluburile ‎care a stimulat dezvoltarea jocului,
‎cu rădăcini adânci în fotbalul englez,
‎cu suporteri pasionați, ‎care locuiesc în jurul stadionului,
‎sau în toată lumea.
‎La început, nu i-a fost ușor, ‎pentru că era un puști parizian,
‎introdus dintr-odată ‎într-o atmosferă foarte englezească.
‎Totul era nou pentru mine. ‎Colegii, limba...
‎Din fericire, îl aveam pe Pat.
‎Pat Vieira.
‎Încă nu avea permis de șofer, ‎așa că-l duceam eu cu mașina.
‎Mergeam împreună la antrenament, ‎după care îl lăsam acasă.
‎Am vrut să mă apropii de el,
‎pentru că, atunci când pleci din Franța ‎să joci într-o țară străină
‎îți pierzi reperele.
‎E foarte diferit de fotbalul francez. ‎Se joacă dur, se intră la minge.
‎Am fost nevoit să mă adaptez. ‎Mi-am schimbat stilul.
‎Nu eram pregătit să mă lupt cu ei.
‎Am învățat asta la echipa de rezerve.
‎A sosit cu gândul că e un jucător mare,
‎cum fac tinerii de obicei.
‎Pentru mine, era imatur, nepregătit fizic.
‎Pierdea mingea prea des ‎și avea un joc cam neglijent.
‎În primele câteva luni, n-am jucat. ‎Doar câte 10-15 minute în câteva jocuri.
‎Nu era grozav.
‎Începi să te îndoiești ‎că ai făcut o alegere bună.
‎DERBY ‎ANGLIA
‎Era ultimul meci din campionat,
‎în deplasare, contra lui Derby County.
‎Toți erau în autobuz, ‎mai puțin Nicolas Anelka.
‎Antrenorul mă aștepta. A venit după mine.
‎Am bătut la ușă, mi-a deschis...
‎și l-am văzut făcându-și bagajele!
‎„Ce faci?”
‎- A spus... ‎- Că nu vin.
‎Antrenorul a stat de vorbă cu mine: ‎„Fă un efort. Ai să vezi că merită.”
‎După vreo jumătate de oră...
‎am reușit să-l conving.
‎A început jocul.
‎După vreo cinci sau zece minute, ‎Paul Merson s-a accidentat.
‎Antrenorul s-a întors spre mine ‎și mi-a spus: „Intri în locul lui.”
‎Bergkamp...
‎Am dat două pase de gol.
‎O pasă frumoasă în adâncime.
‎Și marchează golul al treilea!
‎A jucat extraordinar!
‎Am fost omul meciului.
‎Am câștigat partida.
‎La duș, era tot numai zâmbet, ‎spre deosebire de ziua precedentă.
‎Acela a fost declicul.
‎Un atacant are nevoie de așa ceva.
‎Trebuie să simți ‎că antrenorul va fi alături de tine.
‎Că te va susține și te va băga în teren,
‎chiar dacă n-ai jucat grozav ultima oară.
‎Arsène m-a susținut.
‎Faptul că știi asta te face să dai totul ‎și, în general, ai succes.
‎Te schimbă pe plan mental.
‎Anelka...
‎Ce gol!
‎Primul gol al lui Anelka la echipă!
‎Anelka, umăr la umăr cu Jaap Stam.
‎Tot Anelka! 3-0!
‎I-a luat locul lui Ian Wright,
‎care era o parte integrantă ‎din legenda clubului Arsenal
‎și din inimile suporterilor.
‎Anelka... E un gol extraordinar!
‎Eram la 13 puncte sub Manchester United.
‎Nimeni nu credea ‎că vom recupera diferența.
‎Petit... Batty încearcă ‎să stopeze construcția.
‎Anelka trage la poartă! Și înscrie!
‎S-a transformat complet ‎în numai șase luni.
‎Eram la Blackburn.
‎A ajuns la portar,
‎a făcut fenta aia a lui, ‎îndoind genunchiul ca și cum ar șuta,
‎a mai făcut un pas, țintuind portarul. ‎Ca și cum ar fi fost invizibil.
‎E ca o felină.
‎Degajă multă forță, dar și suplețe.
‎E tot la Anelka...
‎Nu pot uita meciul cu Manchester.
‎Arsenal are o singură înfrângere ‎în ultimele 18 meciuri,
‎în toate competițiile.
‎Meciul era strâns. Trebuia să câștigăm.
‎Am deviat mingea spre Marc Overmars.
‎Scapă Overmars!
‎Și marchează!
‎Am câștigat cu 1-0 ‎pe terenul lui Manchester.
‎Lupta la titlu rămâne deschisă.
‎A readus-o pe Arsenal ‎în cursa pentru titlul de campioană,
‎chiar dacă United juca foarte bine.
‎Pentru că a crezut în el ‎și nu a simțit presiunea.
‎Triumful avea să vină pe Highbury.
‎Pasă la Adams!
‎Tony Adams a înscris golul decisiv.
‎Vă vine să credeți?
‎Fluierul final!
‎Arsenal e campioană!
‎Era ceva deosebit.
‎Dar când ai 19 ani, ‎nu-ți dai seama de asta.
‎Nu înțelegi ce ți se întâmplă.
‎Eventul înseamnă câștigarea Ligii ‎și a Cupei Angliei.
‎Pentru un suporter, un jucător
‎sau orice persoană pasionată ‎de sportul englez
‎e obiectivul suprem, ‎ștacheta care trebuie atinsă.
‎FINALA CUPEI
‎Vieira...
‎Anelka... Nu e ofsaid...
‎Anelka a scăpat... Ce șut!
‎Eram campioni. ‎Înscrisesem în finala cupei.
‎Era visul suprem.
‎FC ARSENAL ‎CÂȘTIGĂTOAREA EVENTULUI 1997/'98
‎Aveam șanse să joc la Cupa Mondială.
‎Sunt șase în plus. Așteptam o listă de 22.
‎Aimé Jacquet a adus o listă cu 28 de nume,
‎pentru Cupa Mondială, ‎dar va trebui să o scurteze.
‎FRANȚA GĂZDUIEȘTE ‎CUPA MONDIALĂ DIN 1998.
‎ANELKA E PE LISTA CELOR 28 ALEȘI,
‎DAR TREBUIE SĂ RĂMÂNĂ DOAR 22.
‎Știam deja că unii dintre jucători ‎nu vor fi în lot,
‎pentru că așa anunțase Aimé.
‎Selecționase șase jucători în plus,
‎dar era nevoit să prezinte lista finală.
‎Ziua de ieri a fost una lungă ‎pentru Jacquet.
‎Spre seară, după antrenament, ‎s-a plimbat singur pe teren.
‎Numai că era privit de vreo 20 de jucători ‎care așteptau decizia.
‎E extraordinar să fii în naționala Franței ‎la vârsta de 19 ani,
‎dar aș fi dezamăgit să ratez ‎un eveniment precum Cupa Mondială.
‎A fost o onoare ‎să port tricoul naționalei.
‎Dar... a fost mereu un „dar”.
‎Simțeam că nu e în regulă.
‎În acea zi, eram în camera mea cu Thierry.
‎A sunat telefonul. Mi-au spus să cobor.
‎M-am dus jos, în camera selecționerului.
‎Am ajuns al doilea sau al treilea. ‎Stăteam toți în linie.
‎Și i-a explicat fiecărui jucător motivul.
‎Motivul pentru care nu fusese ales
‎să participe la aventura Cupei Mondiale.
‎Iar când ajunge la mine, îmi spune: ‎„La tine, e normal.”
‎„La tine e normal.”
‎Și trece mai departe.
‎Normal că sunt decizii dure, ‎chiar crude pe alocuri.
‎Dar trăim într-o lume crudă.
‎Nu știu dacă oamenii ăia ‎își dau seama ce înseamnă
‎sau ce efect are asupra unui tânăr ‎să-i spui: „La tine, e normal.”
‎Fără altă explicație.
‎Dacă nu ești pregătit psihic, ‎asta-ți poate distruge cariera.
‎Eram la Clairefontaine și jucam ping-pong,
‎când l-am văzut pe Nicolas ‎coborând scările cu gențile în mâini.
‎Era foarte calm și relaxat.
‎Ne-a zis: „Nu e nicio problemă. ‎Acum am timp să-mi iau carnetul de șofer.”
‎Mi-am spus că tipul e nebun de legat.
‎Reacția lui m-a uluit.
‎Mi-am dat seama că Anelka ‎e complet diferit față de ceilalți.
‎În special, față de mine.
‎I-am văzut plecând. ‎Unii aveau lacrimi în ochi.
‎Peste o lună și jumătate, ‎noi aveam să cucerim lumea,
‎iar ei ne priveau și se gândeau:
‎„Probabil am ratat cea mai importantă zi.”
‎Franța e campioană mondială!
‎O seară istorică...
‎„Istoric” e un termen ‎care nu descrie îndeajuns
‎ceea ce se întâmplă în Franța ‎începând de aseară.
‎Zidane! Zidane!
‎ZIDANE PREȘEDINTE
‎Un milion de oameni la Paris.
‎O clipă de nebunie frumoasă, ‎pentru o națiune aflată în extaz.
‎Te face mai puternic, ‎pentru că o consideri o nedreptate.
‎Așa că trebuie să treci peste asta.
‎Trebuie să lucrezi de două ori mai mult ‎ca să revii în prim-plan.
‎Echipa învingătoare nu se schimbă.
‎OPT LUNI MAI TÂRZIU, ANELKA ÎNSCRIE ‎DOUĂ GOLURI ISTORICE PENTRU FRANȚA.
‎LONDRA ‎ANGLIA
‎Thuram în terenul advers. Pasă la Zidane.
‎Zidane controlează mingea ‎și i-o pasează lui Anelka... Gol!
‎Nicolas Anelka, jucătorul lui Arsenal, ‎deschide scorul!
‎Nicolas Anelka devine primul francez
‎care marchează contra Angliei pe Wembley.
‎Dugarry la Zidane. Zidane la Dugarry. ‎Dugarry în careu.
‎Christophe Dugarry ‎centrează în față și e gol!
‎Al doilea gol al lui Anelka pe Wembley! ‎Franța conduce cu 2-0!
‎Un moment istoric! La puterea a doua!
‎A jucat perfect.
‎Și-a demonstrat talentul.
‎S-o țină tot așa, ‎pentru el și pentru națională.
‎Dintr-odată, apăruse un jucător
‎care colabora foarte bine cu Zidane,
‎cu zeul fotbalului... Eram încântați.
‎Eram convinși ‎că vor urma încă cinci-șase ani de triumf.
‎REGELE ANGLIEI... DIN TRAPPES
‎Mi-aș fi dorit să câștig Cupa Mondială,
‎dar asta e viața.
‎Trebuia să trec peste asta și am făcut-o.
‎DUBAI ‎EMIRATELE ARABE UNITE
‎Ceea ce am făcut în viață ‎și ceea ce am făcut în fotbal ...
‎Toate bune și frumoase, ‎dar familia e cea mai importantă.
‎- Care? ‎- Ce anume?
‎Sunt norocos că am avut părinți ‎care m-au crescut bine,
‎și încerc să fac la fel.
‎Să reproduc ceea ce am trăit ‎pentru copiii mei.
‎Să găsim un teren.
‎Nu m-au văzut foarte des jucând.
‎Nu i-am luat la meciuri, ‎n-am vrut să le impun asta.
‎Privește! Așa... Stop!
‎Așa! Încă o dată!
‎N-am vrut să devină fotbaliști, ‎pentru că e o meserie grea.
‎Și trebuie să ai talent.
‎Amândoi joacă fotbal. ‎La Kais e ceva mai serios.
‎Kahil, mai mult de distracție.
‎Îi place să-i ducă la antrenament, ‎să-i aștepte, să meargă la meciuri.
‎Învățați gesturi tehnice! ‎N-am văzut asta la antrenament.
‎Zero!
‎Joci așa cum te antrenezi.
‎Dacă te antrenezi prost, joci prost.
‎Ăsta-i adevărul.
‎Dacă nu te antrenezi și după, ‎dacă nu faci nimic în plus...
‎Nu vei fi bun de nimic.
‎Asta-i tot!
‎Nu spuneți: „Mă fac fotbalist.” ‎Ăia sunt jucători adevărați.
‎E o meserie adevărată.
‎MADRID ‎SPANIA
‎Anelka și-a exprimat dorința ‎de a părăsi Premier League.
‎Știri sportive. Atacantul francez Anelka ‎se transferă la Real Madrid.
‎A fost abordat de Real Madrid.
‎Și cei de la Juventus ‎erau foarte interesați.
‎Nu voiau să mă vândă ‎după doi ani și jumătate.
‎Înscrisesem multe goluri pentru ei.
‎Dar era timpul să joc la un club mai mare.
‎Lazio a oferit 200 de milioane de franci, ‎iar Juventus Torino, 300.
‎Dar negocierile au încetat.
‎Agenții lui Anelka ‎s-au dovedit prea lacomi.
‎A fost foarte criticat ‎pentru că a urmat sfatul fraților săi.
‎Nu știu cum erau ei.
‎Nu știu dacă au fost motivați ‎de partea materială
‎sau dacă l-au întrebat ‎unde s-ar putea afirma mai bine.
‎Fratele meu se putea ocupa de banii mei, ‎doar era profesor de contabilitate.
‎Celălalt frate juca la FC Paris, ‎în divizia a treia.
‎De ce să pun un străin ‎să se ocupe de cariera mea?
‎În mod ciudat, când vii de la periferie,
‎ți se spune că ești „clan” sau „sectă”.
‎Dacă vii din lumea bună, ‎se numește „familie”.
‎De ce clan?
‎Poate pentru că, atunci când Nicolas ‎a vrut să plece de la PSG,
‎noi am insistat, ‎iar lumea ne-a numit clan.
‎Clanurile sunt inaccesibile și dure.
‎Dar ne-a făcut și mai puternici.
‎Simbolizau ceea ce avea să fie ‎industria fotbalului.
‎Frații Anelka erau o afacere de familie ‎care se gestiona singură,
‎înconjurată de supermarketuri ‎care aruncau banii în stânga și-n dreapta.
‎Lumea spunea că e manipulat de frații lui.
‎De la 20 de ani, a luat singur deciziile.
‎A hotărât să plece în Anglia, ‎pentru că nu juca la Paris.
‎A părăsit-o pe Arsenal, ‎deși frații lui l-au rugat să rămână.
‎Real Madrid ‎e una dintre cele mai bune echipe.
‎Când sunt interesați de tine, ‎nu te duci pentru bani.
‎La momentul acela, aveau în palmares ‎șapte-opt Ligi ale Campionilor.
‎Erau numărul unu.
‎- Ai grijă! ‎- Nicolas!
‎Haide!
‎La Madrid era o nebunie. ‎Mulți ziariști, mulți suporteri.
‎Ai grijă!
‎Haide!
‎E cel mai scump transfer ‎al lui Real Madrid.
‎Sperăm să asigurăm ‎viitorul fotbalistic al clubului.
‎220 de milioane de franci. ‎Cel mai scump transfer din istorie.
‎Ca și cum i-ai lua pe Mbappé și Neymar.
‎Nu mă așteptam să vină ‎atâția oameni pentru mine.
‎Dar mă bucur să fiu întâmpinat așa.
‎Când am ajuns la Real Madrid, ‎am înțeles ce înseamnă să fii vedetă.
‎Și am urât chestia asta.
‎Anelka a participat la primul antrenament ‎și și-a cunoscut noii coechipieri.
‎Jucătorul a stârnit multe pasiuni ‎la un antrenament cu audiență numeroasă.
‎După conferința de presă, ‎am mers în vestiar.
‎Am ajuns primul, m-am așezat, ‎dar tot veneau jucători la mine.
‎Îmi spuneau: „E locul meu.” ‎„Scuze, pot să stau aici?”
‎„Da, sigur. Stai acolo!”
‎După care venea altul: ‎„E locul meu.” Și tot așa.
‎Abia a convins pe cineva ‎să-i dea un rând de echipament.
‎Imaginați-vă că vine Neymar la PSG ‎și nu-și găsește echipamentul de joc.
‎Era fiecare pentru el.
‎M-am gândit: „Ce caut aici?
‎O să fie o atmosferă ostilă.”
‎Experiența din ziua aceea ‎a fost începutul unui coșmar.
‎E una dintre știrile zilei.
‎Toți așteaptă cu nerăbdare ‎debutul lui Anelka.
‎Ar face bine să nu dezamăgească.
‎A fost multă presiune de la început.
‎Mi-am dat seama de asta ‎pentru că în presă, în ‎MARCA,
‎îmi apărea zilnic numele sau fotografia.
‎Un debut cam nefast ‎pentru cel mai scump jucător din La Liga.
‎A marcat 18 goluri pentru Arsenal, ‎dar încă niciunul în La Liga.
‎Lucrurile nu mergeau grozav.
‎Pentru că nu aveam viață privată, ‎nu puteam face nimic.
‎Ai 20 de ani, dar nu poți ieși nicăieri.
‎Lumea comentează tot ce faci.
‎Orice ți-ai cumpăra, ‎apare în ziarele de a doua zi.
‎Am fost nevoiți să-i securizăm locuința, ‎pentru că presa putea filma de afară.
‎A fost îngrozitor. Pentru toți.
‎Se izola în casă.
‎Chiar și noi stăteam toată ziua ‎cu draperiile trase.
‎Era ceva de nesuportat.
‎Am avut chiar și un atac de panică, ‎ceea ce nu mi se mai întâmplase.
‎Iar el țipa, urla ca un nebun.
‎La un moment dat, chiar am crezut ‎că se va lăsa de fotbal.
‎ANELKA E DEPRIMAT
‎ANELKA SUFERĂ ‎VA FI O DECEPȚIE?
‎Când ajungi la Real, ‎lumea are așteptări mari.
‎Presa te roagă să vorbești. ‎Eu nu vorbeam cu nimeni.
‎Poate că ăsta era un aspect important.
‎Pentru că echipa nu prea mă acceptase.
‎Jocul meu era mediocru.
‎Presa nu mă susținea.
‎MADRID, SPANIA ‎REDACȚIA ZIARULUI ‎MARCA
‎Am fost invitat ‎în redacția ziarului ‎MARCA.
‎Voiam să le dau ceva, pentru că ‎nu aveam obiceiul să discut cu presa.
‎Jurnalistul a vrut să-l fotografieze ‎jucând FIFA.
‎Am jucat și am înscris. ‎Contra lui Atletico, cred...
‎Titlul din ziar: ‎„În sfârșit, Anelka dă gol...
‎pe consolă.”
‎PRIMUL DERBY, PRIMUL GOL
‎Nu mi-am dat seama ‎că era o capcană de presă.
‎Când mă gândesc la asta... ‎Știu că am dat-o în bară.
‎Dar n-am crezut ‎că vor fi atât de ticăloși.
‎După asta, mi-am spus: „Asta e situația.
‎Am vrut să vorbesc cu voi, ‎deși n-o fac în mod normal.
‎Am făcut un pas înspre voi ‎și voi mi-ați dat o palmă.
‎E în regulă. Nu mai primiți nimic.”
‎BRAZILIA ‎CAMPIONATUL MONDIAL AL CLUBURILOR
‎SOSIT ÎN URMĂ CU CINCI LUNI,
‎ANELKA ÎNCĂ NU ÎNSCRISESE ‎PENTRU REAL MADRID.
‎Când am mers în Brazilia,
‎departe de toată presiunea și de presă...
‎Eram practic, necunoscut. ‎Primisem o a doua șansă.
‎Într-o țară ca Brazilia,
‎să împart titlul de golgheter ‎cu legenda Romario...
‎Mă declar mulțumit.
‎Ca atacant, vrei concurență. ‎Și oameni care să creadă în tine.
‎Ca să dai tot ce ai mai bun.
‎MADRID ‎SPANIA
‎Săptămâna asta se joacă Barça-Real.
‎Un eveniment considerat întotdeauna ‎ca fiind „meciul meciurilor”.
‎Morientes la minge. Șansă de gol...
‎- Gol! Gol Anelka! ‎- Gol Anelka!
‎Am marcat. Eram mulțumit.
‎Gol pentru Real Madrid! ‎E un gol foarte important pentru „albi”!
‎În meciul următor am fost mediocru.
‎Și m-au ținut pe bancă.
‎Într-o zi, am venit la antrenament ‎și am spus: „Trebuie să discutăm.”
‎„După antrenament”, mi-au zis.
‎„Nu, vorbim înainte.”
‎Au insistat să vorbim după antrenament.
‎Nu mi-a picat deloc bine reacția lor.
‎Mi-am spus: „Ați avut o atitudine proastă. ‎Acum, e rândul meu.”
‎Am iscat un conflict, ‎deși nu voiam decât să stau de vorbă.
‎Eram blocat în mentalitatea de periferie, ‎nu știam ce înseamnă să fii docil.
‎Bine. Ne batem.
‎O declarație uluitoare ‎a lui Nicolas Anelka, de la Real Madrid.
‎Pe nepusă masă, francezul...
‎...refuză să se antreneze cu echipa.
‎Am fost convocat ‎de unul dintre președinți.
‎Am stat de vorbă și mi-a spus ‎să vin la antrenamentul de a doua zi.
‎I-am răspuns: „Mai vedem noi mâine.”
‎A refuzat să se antreneze ieri.
‎Astăzi, trebuia să se prezinte ‎la Ciudad Deportiva, la ora 11:00.
‎În loc de asta, a acordat un interviu ‎televiziunii franceze
‎și a jucat fotbal în grădină, ‎după cum se vede.
‎Lorenzo Sanz și Real Madrid ‎se confruntă cu o problemă gravă.
‎Încă o dată, au dat vina pe mine, ‎deși le ceream un singur lucru:
‎să mă lase în pace, ‎ca să mă concentrez asupra jocului,
‎să încerc să dovedesc că am talent ‎și că merit să joc la Real Madrid.
‎De câte ori se isca o luptă pentru putere, ‎era inevitabil personajul negativ.
‎A intrat în grevă.
‎Le-a spus: „Nu mă antrenez. ‎Vreau o explicație.”
‎Dar i-au răspuns ‎că vor discuta după antrenament.
‎Atunci, a rostit celebra sa replică: ‎„Prefer să vând televizoare.”
‎Admir asta la el.
‎E un om bun dincolo de viața sportivă.
‎Repeta întruna un lucru, ‎care m-a făcut să râd:
‎„Sunt din Trappes.”
‎ANELKA E SUSPENDAT 45 DE ZILE ‎ȘI AMENDAT CU 350.000 EURO.
‎PROFITĂ ȘI SE ÎNTOARCE ACASĂ.
‎N-am mai văzut de mult Parisul.
‎Mă bucur că m-am întors.
‎Îmi văd familia și prietenii ‎și mă distrez un pic.
‎E un om decent...
‎sincer...
‎fidel...
‎E foarte loial.
‎Exagerează uneori, pentru că e impulsiv,
‎la fel ca toți indivizii ‎care nu-și exprimă frustrările.
‎Iar atunci când se manifestă, ‎merg mai departe decât și-ar dori.
‎Și sunt catalogați negativ din cauza asta.
‎DUPĂ CE-ȘI PREZINTĂ SCUZE, ‎NICOLAS ANELKA REIA ANTRENAMENTELE.
‎Revenirea a fost complicată. ‎Jucătorii erau porniți împotriva mea.
‎Mulți voiau să mi-o plătească pe teren, ‎dar veneam din Anglia.
‎Știam să evit contactul fizic. ‎Aveam mici conflicte și dueluri pe gazon,
‎dar apoi totul revenea la normal.
‎MADRID ‎SPANIA
‎Meci mare în Liga Campionilor: ‎Bayern München-Real Madrid.
‎Semifinalele sunt speciale. ‎Toți le urmăresc.
‎Poți schimba totul, ‎inclusiv opinia suporterilor.
‎Mingea e la Anelka, ‎într-o poziție corectă.
‎Și Real Madrid înscrie!
‎O satisfacție imensă. ‎Jucam ca titular în Liga Campionilor.
‎A fost decisiv contra lui Bayern, ‎în ambele manșe.
‎Deși trecuse prin vremuri grele. ‎Cu două luni în urmă,
‎cei de la Real îl vedeau rezervă.
‎RETURUL SEMIFINALEI LIGII
‎PUP!
‎V-AM PUPAT!
‎SEARA MARE A LUI ANELKA
‎FINALA LIGII
‎Bun venit la sărbătoarea ‎fotbalului spaniol din Paris!
‎Finala Ligii Campionilor!
‎Nicolas Anelka la minge...
‎Anelka continuă. Pasează în spate.
‎Pasă pentru Michel, ‎mingea ajunge la Morientes! Gol!
‎Meciul e pe terminate. ‎Real Madrid devine campioana Europei!
‎24 mai 2000!
‎O zi istorică pentru Madrid! S-a terminat!
‎Numele lui Anelka ‎scandat de suporterii madrileni,
‎la ieșirea de pe teren ‎și la decernarea trofeului.
‎Acum putem spune ‎că Real Madrid deține „La Octava”!
‎Am contribuit la al optulea lor ‎succes european.
‎Sunt mândru de asta.
‎Nu i-a fost deloc ușor la început,
‎așa că, dincolo de planul sportiv, ‎fusese ceva personal.
‎O foarte dulce răzbunare.
‎N-am făcut prea multe la Real Madrid.
‎Aș fi vrut s-o fac, ‎dar nu mi s-a acordat șansa.
‎Nici n-am jucat foarte bine. ‎S-au întâmplat multe.
‎E un mare regret.
‎Dacă vrei să joci la Real Madrid,
‎faci sacrificii, ‎dar eram prea tânăr să înțeleg.
‎Nu trebuia să spun ‎sau să fac unele lucruri.
‎Dar când ești primul care face asta,
‎nu știi cum e.
‎A fost la începutul carierei mele. ‎Poate mult prea devreme.
‎N-am apreciat momentul ‎la adevărata lui valoare.
‎Nu știam că va fi singura cupă câștigată.
‎Abia la 30 de ani înțelegi dimensiunea.
‎Ce înseamnă Liga Campionilor.
‎Înțelegi că e o competiție grea ‎și toți vor s-o câștige.
‎Când ai 20 de ani, ‎bucuria e una foarte diferită.
‎Nu știu ce e asta.
‎Dar asta știu ce e.
‎E cam ruginită, dar...
‎Da.
‎Trofeul Ligii Campionilor.
‎Real Madrid, 2000-2001. Cred...
‎Bravo mie!
‎E din 1999-2000.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- 1999-2000? ‎- Da, așa e...
‎Eu am câștigat-o în 2002-2004.
‎Doi ani la rând.
‎ÎN IUNIE 2000, PARTICIPĂ LA PRIMUL ‎TURNEU IMPORTANT CU NAȚIONALA.
‎CAMPIONATUL EUROPEAN.
‎Tocmai câștigasem Liga Campionilor.
‎M-am bucurat să revin la națională.
‎FRANȚA-DANEMARCA ‎11.06.2000
‎Eram campioni mondiali ‎en-titre.
‎După ce câștigi Cupa Mondială acasă, ‎trebuie să confirmi.
‎Erau acolo doi tineri ‎de la periferia Parisului.
‎Colegi la Clairefontaine. ‎Perechea de atacanți a Franței.
‎Mingea ajunge la Anelka, ‎care se răsucește și pasează.
‎Și vine golul egalizator, ‎marcat de Thierry Henry!
‎Eram într-o formă mediocră.
‎Nu aveam energia necesară ‎pentru a juca în fiecare meci.
‎A jucat în multe partide, ‎dar nu și în finală.
‎Lumea și-i va aminti pe Pirès și Wiltord, ‎care începuseră turneul ca rezerve.
‎ROTTERDAM ‎ȚĂRILE DE JOS
‎Începe finala Campionatului European.
‎Franța întâlnește Italia.
‎Două atingeri. ‎Pirès spre Trezeguet, care trage!
‎Da!
‎Trezeguet!
‎Golul de aur!
‎Fenomenal!
‎Pentru mine, Euro 2000 e apogeul.
‎Poate par arogant, dar eram invincibili.
‎Te simți extraordinar când joci bine.
‎Când ești jalnic sau nu joci grozav...
‎Sunt fotbalist.
‎Nu venisem acolo să mă distrez.
‎Venisem să fac performanță. ‎Și n-am făcut asta.
‎Da, am participat, ‎dar n-am contribuit cu nimic.
‎Dacă mi-aș putea scoate acel titlu ‎din palmares, aș face-o.
‎Nu-l interesează să câștige cu orice preț, ‎ci felul în care o face.
‎Nu se poate preface că e mulțumit, ‎dacă nu e cazul.
‎El e el însuși.
‎Eu sunt exact opusul.
‎Pot să-ți zâmbesc, chiar dacă sunt tristă.
‎L-am cunoscut de tânăr. Avea 19 ani.
‎Eu sunt mai în vârstă. Aveam 21 de ani.
‎Eram amândoi tineri. ‎El era cu fotbalul, iar eu cu dansul.
‎Era în perioada transferului ‎de la Arsenal la Real Madrid,
‎așa că a fost cam...
‎Nu prea înțelegeam ce se petrece.
‎Când m-am dus la el, ‎erau o droaie de ziariști afară.
‎Suntem împreună de peste zece ani.
‎E important să fii partener ‎și prieten cu soția ta.
‎Dacă vrei să-ți petreci cu ea toată viața
‎și nu există relația aceea ‎de prietenie și iubire,
‎n-o să meargă.
‎Asta stă la baza oricărei relații.
‎Da!
‎Frumos! E punctul nostru! Da!
‎Am văzut că nu știe să returneze mingea.
‎Presează-l! E punctul lui slab.
‎Stai așa cu picioarele!
‎Dă-i drumul!
‎Bine jucat! ‎Asta e!
‎N-am crezut.
‎Că voi merge mai departe, ‎că voi avea familie,
‎viață de familie, copii care cresc...
‎E bună!
‎Las-o!
‎Am crescut.
‎Copiii sunt ceva deosebit.
‎Îți schimbă viața. ‎Nu mai trăiești pentru tine.
‎Ci pentru ei.
‎Îmi dai un pupic?
‎Un pupic cu nisip?
‎Le spun zilnic că-i iubesc și e grozav.
‎Pentru că nu vreau să uite asta.
‎Vreau să poată și ei să-mi spună ‎că mă iubesc, atunci când vor crește mari.
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎De exemplu, cu părinții mei n-am putut...
‎Ne vine foarte greu ‎să ne spunem reciproc „te iubesc”,
‎atunci când sunt cu mama și tata, ‎așa că...
‎Mi-am dorit să...
‎Gândesc asta, dar mi-e greu să mă exprim.
‎E complicat.
‎Poate e ceva ce mi-a lipsit în copilărie.
‎Și...
‎Tocmai din cauza asta ‎am vrut să fac lucrurile...
‎diferit.
‎Am vrut să le arăt copiilor mei ‎ce simt și ce gândesc.
‎Pentru ca ei să nu se simtă rușinați ‎sau să se abțină față de mine.
‎Și sper că atunci când vor avea copii ‎la rândul lor,
‎vor face la fel, pentru că e frumos ‎să-i poți spune copilului...
‎că îl iubești. ‎Iar el să-ți răspundă că te iubește.
‎Nimic nu e mai frumos decât asta.
‎ANELKA PLEACĂ DE LA REAL ÎN 2000 ‎ȘI REVINE LA PSG PENTRU 35 DE MILIOANE.
‎CEL MAI SCUMP TRANSFER DIN FRANȚA.
‎DUPĂ UN SEZON ȘI JUMĂTATE COMPLICAT, ‎SE TRANSFERĂ LA LIVERPOOL, ÎN ANGLIA.
‎LIVERPOOL ‎ANGLIA
‎Anelka face senzație în presa britanică,
‎după sosirea la Liverpool.
‎Club istoric, orașul formației Beatles...
‎Poate că nu e cel mai frumos oraș, ‎dar atmosfera de acolo e unică.
‎Iar antrenorul era un francez, ‎Gérard Houllier.
‎Heskey o lasă la Murphy...
‎Anelka!
‎Liverpool egalează!
‎Ajuns la Liverpool, mi-a spus: ‎„Doug, am găsit ce căutam.”
‎Totul era perfect: ‎orașul, starea de spirit...
‎Suporterii erau mulțumiți de mine, ‎iar eu eram încântat.
‎Nicolas Anelka! Da!
‎Fotbalul englez e minunat. ‎Acolo simt că trăiesc.
‎Michael Owen. O altă pasă spre Anelka...
‎Se simțea în jocul meu. ‎Puteam duce o viață normală.
‎Golul cu numărul cinci!
‎Era clubul perfect pentru mine. ‎Mă putea readuce în prim-plan.
‎Anelka înscrie primul gol.
‎Dar la sfârșitul sezonului...
‎nimic.
‎Nu primesc nicio ofertă de la Liverpool.
‎Jucasem bine, așa că erau multe echipe ‎interesate de mine.
‎Altă dezamăgire pentru Nicolas Anelka.
‎Managerul lui Liverpool
‎a hotărât să nu-l păstreze în lot ‎pentru sezonul următor.
‎Nu mi-a plăcut că, în timp ce juca la noi, ‎cu opțiunea de prelungire a contractului,
‎frații lui au încercat să contacteze ‎alte cluburi ca să-l vândă.
‎Nu mi-a plăcut asta. ‎Nu mi s-a părut corect.
‎Ușa era deschisă pentru voi, ‎pentru Liverpool.
‎Declarasem în mai multe rânduri ‎că vreau să semnez cu Liverpool.
‎Am așteptat, dar n-am primit nimic.
‎Suporterii s-au gândit ‎că nu vreau să rămân.
‎Dar nu era cazul. ‎Trebuie să știe că am vrut să rămân.
‎Tocmai de asta, pentru mine, ‎a fost un episod destul de tragic.
‎Pentru că, sincer să fiu,
‎e un club la care ‎aș fi putut face performanță.
‎De înalt nivel.
‎A ieșit prost, dar din motive ‎care n-aveau legătură cu fotbalul.
‎Era vorba mai mult ‎despre niște diferențe culturale.
‎Nico e plin de contradicții.
‎Stilul său rezervat ‎îl poate face să pară indiferent.
‎Unii îl consideră arogant.
‎E foarte încăpățânat ‎și are o personalitate foarte puternică,
‎mai ales când vrea să-și exprime ‎sau să-și impună propriile opinii.
‎Poate merge contra curentului de opinie ‎sau chiar a unei ierarhii prestabilite.
‎MANCHESTER ‎ANGLIA
‎Continuă să scadă cota de piață ‎a lui Nicolas Anelka.
‎PSG discută cu două cluburi din Manchester
‎pentru un transfer estimat ‎la sub 20 de milioane.
‎În ciuda rezultatelor mele, ‎a jocului bun prestat la Liverpool,
‎nimeni nu era interesat de mine.
‎Am semnat cu City ‎și mi-am spus: „Ai ajuns aici.
‎Nimeni altcineva nu te-a vrut.
‎Dă-i bătaie!”
‎Fowler... Wright-Phillips... ‎Nicolas Anelka!
‎Manchester City au câștigat!
‎Refuzat de Gérard Houllier, ‎Nicolas Anelka îi dă o replică pe măsură!
‎Am dat goluri, ‎îl cunoșteam pe antrenorul Kevin Keegan.
‎Am avut o relație bună cu el, ‎am progresat...
‎Într-o echipă cu jucători mai slabi ‎trebuie să marchezi.
‎Trebuie să faci astfel încât ‎lumea să te vadă și să spună:
‎„N-are ce căuta în echipa aia.”
‎Problema lui Nicolas Anelka ‎e a tinerilor de succes la vârste fragede.
‎Când ești vedetă la 18, 19, 20 de ani,
‎poți să te mulțumești cu prea puțin.
‎Poate că s-a aflat ‎și în medii care l-au descurajat.
‎Fără exagerare, ‎a avut o carieră extraordinară.
‎Dar dacă ar fi să mă întrebați:
‎„Credeți că putea să facă mai mult?” ‎Da. Fără îndoială.
‎NICOLAS ANELKA NU E CONVOCAT ‎LA CUPA MONDIALĂ DIN 2002.
‎DUPĂ CÂTEVA LUNI,
‎NOUL SELECȚIONER, JACQUES SANTINI, ‎VINE SĂ-L VADĂ LA MANCHESTER.
‎E o altă poveste dramatică din viața mea.
‎La momentul respectiv, ‎Jacques Santini a venit să mă vadă
‎la un meci cu United, derbiul orașului.
‎Am jucat foarte bine, am înscris. ‎Cred că am câștigat cu 3-1.
‎...pentru Manchester City. ‎Mingea ajunge la Anelka!
‎Jacques Santini a venit în vestiar ‎și mi-a spus:
‎„Dacă nu te selecționez, ‎o fac pentru că nu te cunosc.”
‎Atunci, nu veni să mă vezi.
‎Nu mă cunoști? ‎Am jucat la PSG, am jucat la Arsenal,
‎am jucat la Real Madrid, ‎am jucat la Liverpool...
‎Cum adică nu mă cunoști?
‎N-ai dreptul să vii să-mi spui așa ceva. ‎Nu mi-a picat deloc bine.
‎Când m-a sunat, i-am spus foarte clar ‎că ar trebui să mă lase în pace.
‎Nicolas Anelka a refuzat convocarea ‎la naționala Franței.
‎Santini l-a convocat contra Iugoslaviei, ‎miercuri, pe Stade de France,
‎dar jucătorul lui Manchester City ‎consideră că selecționarea lui e forțată.
‎Răspunsul lui: „Dacă vrea să vin ‎la națională, să mă roage în genunchi.”
‎Își amanetase viitorul ‎la naționala Franței.
‎Dacă spune că eu și echipa ‎nu avem încredere în el,
‎înseamnă că decizia lui Nicolas Anelka, ‎dacă ea se va confirma,
‎îl privește numai pe el, ‎nu și pe coechipieri sau pe selecționer.
‎În timp ce lumea se aștepta ‎să infirme asta sau să-și ceară scuze,
‎el n-a spus nimic.
‎E un tip dur, care nu se abate din drum.
‎Când își propune un lucru, îl face.
‎Iar oamenii nu înțeleg asta.
‎Anelka e cunoscut drept un jucător ‎care are conflicte cu antrenorii.
‎E un tip controversat.
‎Cel mai mare scandal din cariera sa ‎s-a petrecut când juca în Anglia
‎pentru un club mediocru, ‎West Bromwich Albion.
‎BIRMINGHAM ‎ANGLIA
‎Antrenorul lor era Steve Clarke, ‎pe care-l cunoșteam.
‎Colaboraserăm bine la Chelsea, ‎așa că m-am gândit: „De ce nu?”
‎A venit primul meci.
‎Lumea era nerăbdătoare. Jucam acasă.
‎După 70 de minute, ‎când scorul era încă 0-0,
‎Clarke m-a scos.
‎Eram un fel de vedetă a echipei.
‎Înscrisesem toate golurile din presezon.
‎Prin schimbarea asta, a arătat publicului
‎că scorul era 0-0 ‎pentru că atacantul nu făcuse nimic.
‎Asta denotă lipsă de respect ‎și de încredere.
‎Când ai 34 de ani și antrenorul ‎îți face asta de la primul meci...
‎N-am mai vorbit cu el.
‎„Dacă așa vrei să meargă lucrurile, ‎treaba ta.”
‎Nu m-a inclus în lot.
‎Rezultatul a fost inevitabil.
‎Dacă o faci pe deșteptul, poți lua țeapă.
‎Cinci meciuri, cinci înfrângeri.
‎Ciao!
‎CLARKE CONCEDIAT DE WEST BROM
‎Am revenit în echipă. La primul meci ‎după plecarea lui Clarke... am înscris.
‎Și am făcut gestul acela.
‎Lumea nu știe, pentru că n-am vrut ‎să vorbesc despre Clarke,
‎dar acel „quenelle” ‎a fost cu dedicație pentru el.
‎„Nu m-ai folosit cât ai fost antrenor.
‎Imediat ce ai plecat, ‎am jucat și am înscris.
‎Ia asta...
‎și bagă-ți-o undeva!”
‎În meci, fotbalistul a făcut ‎celebrul gest „quenelle”,
‎popularizat de Dieudonné.
‎E un gest de sfidare?
‎Un gest asociat cu nazismul?
‎Un gest antisemit?
‎În Birmingham ‎nu prindeam posturi TV din Franța.
‎Aveam internet, dar n-am remarcat nimic.
‎Nu eram conștient de ce se petrece.
‎„Dieudonné e antisemit”, ‎spune François Hollande.
‎Îl susține pe Valls.
‎Ministrul de interne vrea să interzică ‎spectacolele umoristului.
‎ANTISEMITISMUL ‎ORIENTAREA LUI DIEUDONNÉ
‎Câțiva jurnaliști francezi au scris ‎că a făcut gestul „quenelle”.
‎West Brom a reacționat.
‎Și-au dat seama că vor avea o problemă.
‎FIUL RISIPITOR
‎Înainte de acest weekend, ‎britanicii nu auziseră de Dieudonné
‎sau de „quenelle”.
‎Scandalul ține prima pagină a ziarelor,
‎cu un cuvânt care se repetă ‎la nesfârșit: „Șocant!”
‎Când m-au acuzat ‎că am făcut un gest antisemit,
‎am negat, pentru că nu era cazul.
‎Era orice altceva decât asta.
‎Am fost surprins.
‎Dar acuzațiile astea prind la lume.
‎Foarte bine.
‎Aduceți dovezi!
‎În perioada aceea, ‎Federația Engleză de Fotbal
‎se confrunta cu o mulțime de probleme ‎apărute la meciuri.
‎Conflicte de ordin rasial între jucători.
‎Trebuia să ia atitudine.
‎Nicolas Anelka a fost sancționat ieri,
‎fiind suspendat cinci meciuri ‎și amendat cu 100.000 €
‎de Federația Engleză de Fotbal.
‎După două zile de audieri,
‎verdictul a fost că eu nu sunt antisemit, ‎dar gestul este.
‎Am fost suspendat cinci meciuri ‎și amendat.
‎Știm de ce. Trebuiau să existe sancțiuni.
‎În realitate, eram nevinovat.
‎N-avusesem niciun incident cu evreii.
‎De ce m-aș fi gândit la ei după un gol?
‎De ce?
‎Acuzațiile au fost un pic cam exagerate.
‎Nu e ca și cum ar fi făcut asta ‎în fața unei sinagogi
‎sau a unui monument dedicat Holocaustului.
‎Au spus-o chiar ei: nu sunt antisemit.
‎Dacă nu sunt antisemit, ‎pentru ce mai discutăm?
‎Am trăit mereu la intensitate maximă ‎și am dat totul.
‎Îmi place să mi se spună adevărul, ‎dar n-am avut parte de asta în carieră.
‎Am preferat să stau cu oamenii mei.
‎Nu suntem mulți, dar măcar suntem sinceri.
‎Asta e plaja mea.
‎Bunica stătea în apropiere.
‎Veneam aici să ne distrăm, ‎să ne bălăcim...
‎Băteam mingea pe nisip.
‎În Paris nu există plaje.
‎De câte ori revenim aici, ‎e un moment deosebit.
‎Ne vedem verii și celelalte rude ‎și avem marea la poarta casei.
‎SAINT-PIERRE ‎MARTINICA
‎Casa e acum nelocuită.
‎Aici era bucătăria.
‎Aragazul e încă aici.
‎Aici făcea de mâncare.
‎Asta era casa bunicii mele.
‎De câte ori mă întorceam în Martinica, ‎veneam aici.
‎Am trăit lucruri extraordinare aici. ‎Mă refer la familia mea.
‎Frații, părinții, ‎toți verii care veneau...
‎Lucruri care nu se pot uita sau explica.
‎Copiilor mei pare să le placă aici. ‎Sincer, sunt încântat.
‎Mă gândesc că și-au făcut o idee ‎despre cum trăiam eu acum 20-30 de ani.
‎Voiam ca ei să înțeleagă ‎și să simtă ce am experimentat.
‎Și ei au origini în Indiile de Vest, nu?
‎Convocat din nou, ‎după trei ani de absență,
‎Anelka declară ‎că e onorat să joace pentru Franța.
‎Era ceva fabulos. Raymond Domenech, ‎care era selecționer de un an,
‎l-a convocat în noiembrie 2005, ‎la un meci simbolic în Martinica.
‎Cu Costa Rica.
‎Era ceva istoric. ‎Franța nu mai jucase în Indiile de Vest.
‎Evident, părinții mei au fost prezenți, ‎așa că presiunea era mare.
‎Oamenii din Indiile de Vest ‎sunt foarte exigenți.
‎Trebuia să joc bine.
‎Nu mă așteptam la asta.
‎- Chiar nu mă așteptam. ‎- Da, așa e.
‎Credeam că s-a terminat totul. ‎Chiar mă gândeam...
‎„Cu atâtea probleme și dezamăgiri ‎pe care le-a avut de la bun început...
‎- Și declarațiile alea... ‎- ...nu-l vor mai chema.”
‎Vieira recuperează mingea.
‎Thierry Henry nu e în ofsaid! ‎Pasează la Anelka... Gol!
‎Franța egalează!
‎Anelka revine după trei ani și jumătate ‎cu gol la națională.
‎A fost frumos. ‎Nu mai jucasem de mult pentru Franța.
‎M-am dus în Indiile de Vest să dau gol ‎și să-mi văd familia...
‎A fost ceva special.
‎Lumea s-a gândit că Nicolas Anelka ‎lăsase o impresie bună,
‎că poate își câștigase un loc pe viitor ‎în naționala Franței,
‎mai ales că urma Cupa Mondială din 2006.
‎Și totuși, după experiențele ‎din 1998 și 2002,
‎a urmat un nou eșec pentru Anelka, ‎care n-a fost convocat de selecționer.
‎Trebuie să depășești obstacolele. ‎Știam că o voi face.
‎Am încercat să dau totul pe teren ‎și n-a ieșit prea rău,
‎în ciuda faptului ‎că am jucat mereu în tensiune.
‎Trebuie să-ți asculți inima.
‎Când fac ceva, încerc să fiu discret. ‎O fac cu inima deschisă.
‎Așa îmi place să trăiesc, să acționez.
‎Nu vorbesc prea mult ‎despre ceea ce fac dincolo de fotbal.
‎Îmi place să fiu retras.
‎Îmi place... să trec neobservat.
‎Chiar dacă mi-e greu să fac asta. ‎Dar o parte din mine crede că...
‎E un Dumnezeu pe lume și El te vede.
‎Nu ai nevoie de judecăți de valoare, ‎fie ele și pozitive.
‎Nu din partea oamenilor.
‎Dumnezeu știe ce faci, ‎iar dacă faci bine, vei fi răsplătit.
‎ÎNTRE 2004 ȘI 2008,
‎NICOLAS ANELKA JOACĂ LA FENERBAHÇE, ‎APOI LA BOLTON WANDERERS.
‎Nicolas Anelka ‎e un adevărat globe-trotter.
‎Șase cluburi în opt ani. ‎Azi a semnat cu echipa turcă Fenerbahçe.
‎Anelka! Anelka!
‎S-a transferat la Arsenal, ‎unde i s-a spus că nu va juca.
‎La fel s-a întâmplat și la Real Madrid.
‎Ce să facă în Turcia?
‎Devotamentul obsesiv al suporterilor ‎și presiunea constantă
‎mi-au amintit de Real.
‎Sincer, Anelka e un fotbalist foarte bun.
‎Dar cred că mentalitatea ‎îi afectează calitățile.
‎Trebuia mereu să dovedească un lucru. ‎Că e un tip dur.
‎Anelka! Ce gol!
‎LONDRA ‎ANGLIA
‎Nicolas Anelka revine din nou ‎la un club important.
‎Atacantul francez o părăsește pe Bolton
‎pentru Chelsea, alt club englez.
‎Un transfer estimat ‎la 21 de milioane de euro.
‎Chelsea câștigase campionatul de două ori.
‎Juca în Liga Campionilor.
‎Când mi s-a spus ‎că există un interes din partea lor,
‎am vrut să merg ‎la clubul pe care îl căutam de mult.
‎Nu avea atmosfera caldă, ‎de familie de la Arsenal.
‎Nici istoria sau tradiția lor.
‎Era doar o afacere foarte profitabilă.
‎Personalitatea lui oarecum introvertită ‎se potrivea la Chelsea.
‎Și chiar așa a fost.
‎Anelka îl înlocuiește pe Drogba, ‎plecat la Cupa Africii pe Națiuni.
‎Eram la Cupa Africii, ‎dar urmăream toate meciurile.
‎Îi sunam pe ceilalți jucători, ‎ca să văd dacă-l ajută să se integreze.
‎„Albaștrii” aveau nevoie disperată ‎de un atacant.
‎Și găsiseră exact ceea ce le trebuia.
‎Anelka putea acum să se exprime ‎în Premier League
‎și în Liga Campionilor.
‎MOSCOVA ‎RUSIA
‎Un meci de neratat ‎pentru iubitorii fotbalului,
‎finala Ligii Campionilor de la Moscova,
‎disputată de două cluburi engleze, ‎United și Chelsea.
‎La momentul respectiv, ‎eram printre cele mai bune echipe.
‎Chelsea își dorea enorm trofeul.
‎La fel și zecile de mii de suporteri ‎ai lui Manchester United.
‎1-1. Urmează loviturile de departajare.
‎A fost un moment de referință.
‎Cei mai buni jucători din lume ‎erau pe teren.
‎Rooney, Carrick, Ronaldo...
‎Lumea e cu ochii pe el.
‎Ezită... Și Čech apără ‎tocmai șutul lui Ronaldo!
‎Stăteam și mă rugam.
‎L-am văzut pe John ratând ‎într-un moment decisiv.
‎Atunci, mi-am spus: „E de rău!”
‎Sigur, dacă John ar fi marcat, ‎s-ar fi terminat meciul.
‎Dar nu se terminase. ‎Înfrângerea a venit pe urmă.
‎Nu pare încântat că va executa.
‎Mi-am dat seama că e un pic încordat.
‎Se simțea asta.
‎Ratarea mea a decis meciul ‎și soarta clubului.
‎Președintele clubului era rus.
‎A durut foarte tare.
‎Când participi într-o competiție,
‎îți amintești întotdeauna înfrângerile.
‎Finalele pierdute. Nu le uiți. ‎Te marchează pe viață.
‎Când am ratat acel penalty, ‎m-am simțit ca un trădător.
‎Nu aveam ce să caut acolo.
‎Sosisem în plin sezon, ‎iar ratarea aceea m-a terminat.
‎Mi-a subminat toată cariera la Chelsea.
‎Chiar dacă am jucat bine și după.
‎N-am putut să trec peste asta. Nici azi.
‎Acesta e adevăratul Nico.
‎Cel pe care-l vezi ‎când ești zilnic alături de el.
‎Lumea nu știe cum e cu adevărat.
‎FOTBAL CLUB CHELSEA
‎E dureros. Și așa va fi întotdeauna.
‎Înfrângerea aceea ne-a apropiat.
‎Ne-a unit.
‎A revenit pe teren mai puternic.
‎Anelka primește pasa.
‎S-a descurcat bine. Șutează...
‎- Doamne! ‎- Ce gol!
‎Nicolas Anelka a așteptat tot meciul
‎ocazia de a urca în topul golgheterilor,
‎cu un gol în plus față de Ronaldo.
‎Devenise un atacant matur.
‎Chelsea era mai predispusă
‎să-l joace ca vârf, ‎având pasatori de calitate la mijloc.
‎Chiar dacă absentase ‎o bună parte din campionat.
‎Ce zi pentru Chelsea!
‎Trofeul de campioană ‎se întoarce pe Bridge!
‎FILMARE ANELKA
‎Fusese un sezon de excepție.
‎Câștigaseră trofee ‎și jucaseră cu multă ambiție.
‎Se simțea că decepția de la Moscova ‎îi înverșunase la culme.
‎Împlinise 30 de ani.
‎În mod normal, e vârsta maturității.
‎Cel puțin, pentru fotbaliști, ‎vârsta de 28-30 de ani...
‎FILMARE ANELKA
‎...e cea a performanțelor maxime.
‎DUBLIN ‎IRLANDA
‎Știri sportive. Naționala Franței ‎a învins aseară, la Dublin.
‎A fost 1-0 în prima manșă ‎din barajul pentru Cupa Mondială,
‎gol marcat de Anelka în repriza a doua.
‎Franța are prima șansă la calificare,
‎dar mai e și meciul retur de miercuri.
‎Intenționam să mă retrag ‎după Cupa Mondială.
‎Dacă nu ne-am fi calificat, ‎ar fi fost ultimul meci.
‎Și ultimul meci al lui Titi.
‎Ne-am spus: ‎„Ar putea fi ultimul nostru joc.
‎Trebuie neapărat să învingem ‎și să ne calificăm, altfel s-a terminat.”
‎Apoi, a fost celebrul incident cu Titi,
‎care a controlat mingea cu mâna,
‎înainte de golul lui William.
‎În ziua calificării,
‎am fost împreună și ne-am bucurat.
‎A doua sau a treia zi, ‎au început necazurile.
‎Mâna lui Henry.
‎A controlat mingea ca un handbalist.
‎Nimic de aplaudat.
‎Când ne-am calificat,
‎am văzut cum l-a tratat presa ‎pe Thierry Henry.
‎L-au făcut praf, deși ne calificase.
‎Nimeni nu l-a apărat.
‎1-1 și șansa de a cuceri Cupa Mondială. ‎„Les Bleus” merg în Africa de Sud.
‎Nu sunt încântat de asta.
‎Mă face să mă simt neliniștit.
‎Jurnaliștii din celelalte țări ‎n-aveau decât să-l apostrofeze.
‎Dar cei francezi...
‎Ne așteptam la un pic de susținere.
‎Dar a fost opusul.
‎Absolut toți au tăbărât asupra lui.
‎S-a sacrificat pentru țară, ‎pentru națiunea lui,
‎a calificat naționala la Cupa Mondială, ‎iar ei l-au scuipat în față.
‎Nu mi-a fost ușor pe plan personal.
‎Dar trebuie să accepți asta.
‎La Vata a fost în regulă.
‎18 APRILIE 1990 ‎BENFICA - MARSEILLE
‎La Maradona, a fost „mâna lui Dumnezeu”.
‎Numai la Thierry Henry a fost... ‎„mâna diavolului”.
‎Franța s-a calificat în extremis.
‎Legitimitatea selecționerului ‎avea să fie curând pusă la îndoială.
‎Unii jucători se apropiau ‎de finalul carierei.
‎Se prefigura o criză care putea apărea ‎la cea mai mică problemă.
‎LONDRA ‎ANGLIA
‎Cu două luni înainte de Mondiale, ‎selecționerul a venit la Nico.
‎Am mâncat o prăjitură. Parcă a fost ieri.
‎Am vorbit despre poziția mea în teren.
‎După cum vorbea cu Nico, ‎m-am gândit că are încredere în el.
‎Antrenorul l-a rugat să joace în atac. ‎Nico i-a răspuns:
‎„Bine, o să joc în atac, ‎dar știi care e stilul meu.
‎Dacă vrei un jucător care stă la pomană...
‎nu sunt eu ăla..”
‎DOUĂ SĂPTĂMÂNI PÂNĂ LA MONDIALE
‎Naționala Franței a ajuns ‎pe continentul african, în Tunisia,
‎pentru al doilea meci amical de pregătire.
‎La stagiul de pregătire din Tunisia ‎s-a mers cu familia și prietenii.
‎Nico m-a luat cu el.
‎Nu știu dacă o să se supere,
‎dar vă povestesc, ‎pentru că lumea trebuie să știe.
‎Voia să renunțe. Să părăsească echipa.
‎Am jucat în amicale, ‎dar n-am atins mingea. N-am făcut nimic.
‎Nu existau relații de joc între noi.
‎A fost oribil.
‎Știam că, dacă vom merge la Cupa Mondială
‎fără să avem încredere în noi, ‎fără să înscriem sau să jucăm ceva...
‎Nu era în regulă.
‎Stăteam la masă cu Pat Évra și Titi Henry.
‎Mi-a spus că vrea să plece. ‎Simțea că lucrurile vor merge prost.
‎I-am spus: „Nico, nu fi caraghios!”
‎A continuat: ‎„Pat, îți jur! O să fie nasol.”
‎Până la urmă, ‎m-au convins să rămân, dar...
‎Franța a încheiat meciurile de pregătire.
‎Înfrângerea cu 1-0 provoacă dezamăgire ‎și chiar îngrijorare.
‎Nu e momentul pentru schimbări radicale, ‎doar pentru că am pierdut un amical.
‎Sunt dezamăgit, la fel ca toți, ‎dar gândesc așa:
‎„Cupa Mondială nu începe azi, ‎ci pe 11 iunie.”
‎În acel moment, avea dreptate.
‎El e antrenorul, el ia deciziile.
‎Poate să moară apărându-și ideile.
‎Am încercat să discutăm cu el.
‎Dar nu a schimbat sistemul. ‎Și știm cu toții ce a urmat.
‎CAPE TOWN ‎AFRICA DE SUD
‎E ora 5:45 dimineața. ‎„Les Bleus” au ajuns în Africa de Sud.
‎Eram bucuros, ‎mai ales că se juca în Africa.
‎Vive la France!
‎Un moment istoric.
‎KNYSNA ‎BAZA DE ANTRENAMENT
‎Ne înțelegeam bine. Voiam să colaborăm ‎și să facem performanță.
‎Aici se întâlnește Oceanul Indian ‎cu Oceanul Atlantic.
‎E capătul lumii.
‎Eram o echipă în formă.
‎Micul dejun e la ora opt!
‎FILMARE NICOLAS ANELKA
‎Noroc, William!
‎Atmosfera era bună, ne distram.
‎Bună seara, doamnelor și domnilor! ‎Azi începe Cupa Mondială la fotbal.
‎Primul meci al Franței va fi transmis ‎în direct, după încheierea jurnalului.
‎Eram încrezători, ‎pentru că știam că avem jucători buni,
‎chiar excepționali.
‎Dacă acționam ca o echipă, ‎puteam face lucruri mari.
‎Uruguay-Franța s-a terminat 0-0.
‎Trei șuturi pe poartă, multe ratări...
‎Per total, Gourcuff, Govou ‎și mai ales Anelka
‎n-au părut deloc în formă aseară.
‎Ceea ce mă deranjează la Nicolas Anelka ‎e atitudinea lui.
‎Poziția lui e cea de atacant central,
‎dar vine să-și ia mingi din spate, ‎ca un mijlocaș.
‎Nu respectă tactica de joc.
‎Rezolvarea trebuia să vină de la mine.
‎De asta am încercat să mă retrag ‎și să ajut mijlocul,
‎pentru a găsi niște soluții.
‎Nu era o soluție să rămân în față.
‎Aș fi devenit o victimă ‎a tacticii respective.
‎Și nu-mi place rolul de victimă.
‎Știam că nu am jucat grozav, ‎dar n-am avut ce să fac.
‎Primul joc al Franței ‎a fost contra Uruguayului,
‎care va termina a patra.
‎Franța n-a jucat rău. ‎După un 0-0, aveau în continuare șanse.
‎Nu avem voie să pierdem. ‎O victorie ar fi ideală diseară.
‎Franța trebuie să înscrie ‎și, dacă se poate,
‎să câștige al doilea meci, cel cu Mexic.
‎Am intrat frustrat în vestiar.
‎Mă gândeam...
‎„Nu primesc mingea, ‎nu găsesc nicio soluție.
‎Nu jucăm bine. Scorul e 0-0. ‎Încă n-am înscris.”
‎Dintr-odată, a intrat antrenorul ‎și m-a strigat pe nume.
‎Când l-am auzit...
‎Toată frustrarea aceea acumulată...
‎A ieșit la suprafață, pentru că...
‎nu mi-a plăcut.
‎Nu mi-a plăcut că a țipat la mine, ‎ca și cum aș fi fost vinovat.
‎Ca și cum aș fi fost ‎inamicul public numărul unu.
‎Ca și cum ar fi fost vina mea.
‎M-am simțit agresat.
‎Îl cunosc pe Nico de ceva vreme.
‎De obicei, nici nu-l auzi.
‎Dar, asemenea oricui, ‎dacă-l sâcâi prea mult...
‎Mare greșeală. ‎Trebuia să știe că sunt frustrat.
‎Trebuia să știe ‎că sunt un vulcan pe cale să erupă.
‎Când jucătorii au revenit pe teren, ‎am primit un apel de la Nico.
‎„De ce mă sună?”
‎A spus ceva de genul: ‎„M-a scos. Las-o baltă!”
‎Mi-am dat seama că se întâmplase ceva.
‎N-a disputat schimbarea la pauză.
‎N-a părut ceva anormal, ‎pentru că nu jucase grozav.
‎Franța a pierdut meciul cu 2-0.
‎Erau într-o situație dificilă, ‎dar dacă ar fi învins Africa de Sud
‎la două goluri, s-ar fi calificat.
‎Impresia era că nava lor ‎urma să fie înghițită de furtună.
‎Dar credeam că va fi ‎doar un eșec pe plan sportiv.
‎Orice incident se termină cu o sancțiune.
‎De obicei, ești trimis pe bancă.
‎Ai posibilitatea, dacă e o problemă,
‎să discuți direct cu jucătorul, ‎să-l chemi în camera ta,
‎atunci, în ziua următoare ‎sau după un timp de gândire.
‎N-a făcut nimic.
‎Am fost sunat de un director de la Canal+, ‎care știa că sunt amic cu Anelka.
‎M-a întrebat, motivând că există ‎un zvon în lumea presei,
‎dacă știu despre cearta ‎din pauza meciului cu Mexic
‎dintre Anelka și Domenech.
‎I-am spus că nu știu nimic.
‎I-am trimis un mesaj glumeț lui Anelka,
‎întrebându-l dacă s-a împăcat ‎cu Raymond Domenech.
‎Spre marea mea surpriză, ‎a răspuns imediat:
‎„LOL. Ești la curent cu asta?”
‎I-am spus:
‎„Asta e prima pagină ‎a ziarului ‎L'Équipe ‎de mâine.‎”
‎M-am uitat la telefon și am spus...
‎„Stai... Ce?
‎Au de gând să spună asta? ‎Tu vorbești serios sau e o glumă?”
‎Mi-a spus: „Nu, nu... ‎Ăsta e titlul de mâine din ‎L'Équipe‎.”
‎Bună ziua! Prima știre a prânzului
‎este tot despre naționala Franței, ‎unde s-a iscat un nou scandal.
‎Titlul din‎ L'Équipe‎ e replica pe care ‎Anelka i-ar fi dat-o lui Domenech.
‎Toată lumea din Africa de Sud ‎vorbește despre scandalul Anelka.
‎...l-a insultat pe Domenech.
‎Ce s-a întâmplat în seara aceea ‎și în orele următoare?
‎Se pare că Domenech i-a spus lui Anelka ‎să joace într-o altă poziție,
‎să nu se apere.
‎Anelka l-a trimis la plimbare ‎și l-a înjurat.
‎Conflictul a ajuns la urechile ‎președintelui Nicolas Sarkozy.
‎Dacă evenimentele relatate azi-dimineață ‎se dovedesc adevărate...
‎e un lucru inacceptabil.
‎ÎN CIUDA SOLICITĂRILOR, ‎COTIDIANUL SPORTIV ‎L'ÉQUIPE
‎ȘI ECHIPA SA EDITORIALĂ ‎AU REFUZAT SĂ VORBEASCĂ.
‎MAI MULT, ‎NE-AU INTERZIS SĂ REPRODUCEM
‎PAGINILE DIN ZIAR ‎ÎN CARE APĂREA NICOLAS ANELKA.
‎Când o insulți pe mama antrenorului...
‎Nu se întâmplă zilnic ‎să ai o asemenea știre.
‎Au dus lucrurile la alt nivel.
‎Nu mai jucau în Liga Campionilor, ‎era ditamai „Liga Interplanetară”!
‎Nu mai era cale de întoarcere. ‎A fost oribil.
‎Iar noi eram victimele.
‎Eu am fost principala victimă, ‎dar și ceilalți erau în dificultate.
‎Nu știau ce se petrece. ‎Erau sunați de toată lumea.
‎Oamenii voiau să știe dacă e adevărat, ‎dacă s-a întâmplat ceva.
‎Era o nebunie.
‎Când ‎L'Équipe‎ a ieșit cu titlul acela, ‎ne-am dus la Nicolas, ca să aflăm
‎dacă ar fi dispus să ceară scuze ‎selecționerului și coechipierilor.
‎Și în toată această...
‎atmosferă haotică și grețoasă...
‎în acest haos complet, ‎ca să nu spun mai mult...
‎Am găsit un om complet dezamăgit,
‎cuprins de o furie reținută ‎și un anume resentiment
‎cu privire la felul ‎în care se ajunsese până acolo.
‎Mi-a povestit versiunea lui, ‎în cele mai mici detalii,
‎felul în care a ajuns...
‎să-l confrunte pe Raymond în vestiar.
‎N-a fost niciun acces de furie.
‎Și cine-l cunoaște pe Nicolas Anelka,
‎știe că nu e genul ‎care să se enerveze din orice.
‎Era furie acumulată.
‎Importantă era echipa. ‎Voiam să aplanez totul,
‎pentru ca băieții să se concentreze ‎asupra Cupei Mondiale,
‎nu asupra conflictului.
‎Évra și Abidal l-au sunat pe antrenor, ‎care le-a spus că o să coboare.
‎L-am așteptat.
‎Până la urmă, n-a mai venit.
‎Antrenorul fugise. ‎Din păcate, ăsta e adevărul.
‎Toată lumea îl căuta în hotel ‎pentru o întâlnire
‎între el și Nicolas.
‎Echipa Franței a reluat antrenamentele ‎pe terenul din Knysna.
‎Îl căutăm cu privirea pe Nicolas Anelka, ‎dar atacantul a dispărut.
‎Jucătorul exclus de la Cupa Mondială ‎de Federația Franceză,
‎după ce l-a insultat grav pe antrenor ‎și nu și-a cerut scuze.
‎Președintele l-a exclus din echipă ‎pe Nicolas Anelka.
‎Comentariile sale inacceptabile ‎au fost confirmate de selecționer.
‎Cei care mă cunosc ‎știu foarte bine că, dacă aș fi spus
‎ceea ce a apărut în presă, ‎mi-aș fi asumat asta.
‎Întotdeauna mi-am asumat ‎tot ce am spus și am făcut.
‎„DU-TE DRACULUI, FIU DE TÂRFĂ!”
‎L'ÉQUIPE, ‎19.06.2010
‎Eram lângă el în vestiar ‎și în niciun moment...
‎nu a spus ceea ce se scrisese în ziar.
‎Persoana vizată n-a dat nicio dezmințire.
‎Presa poate să scrie ‎că suntem niște nulități. N-au decât!
‎Ne-au numit catastrofali, impostori... ‎Treaba lor!
‎Dar au mers prea departe ‎cu un asemenea titlu!
‎Dimineața, am vrut să iau ziarul. ‎Nu se mai găsea.
‎Se crease multă vâlvă.
‎Când te uiți la poze, ‎pare că urmează să ne batem.
‎Dar era departe, iar eu stăteam jos.
‎Am purtat o discuție.
‎A durat... zece secunde.
‎Knysna a fost un fiasco mediatic.
‎Toți jurnaliștii mergeau seara ‎în același bar.
‎Erau hotărâți să publice ceva, ‎cu orice preț.
‎Și-au permis prea multe cu mine.
‎Așa ceva pe prima pagină?
‎Mi se pare incredibil. ‎Nu se va mai întâmpla.
‎ÎN SEARA ACEEA, ‎JUCĂTORII SE REUNESC LA HOTEL.
‎Ne-am întâlnit în hotel.
‎Am stat de vorbă și le-am spus ‎cât de trist e tot ce se petrece.
‎„Voi trebuie să fiți concentrați pe teren. ‎Mai e un singur meci.”
‎„Dacă vom câștiga...” Așa le-am spus.
‎„Dacă vom câștiga, ne vom califica.”
‎Mi-am răspuns: „Dar nu e corect. ‎Nu suntem de acord.
‎Vrem să facem ceva, să luăm atitudine.”
‎„Faceți ce vreți.
‎Dar eu plec în seara asta.”
‎În timp ce eram acolo, au luat o decizie:
‎„De mâine, nu mai vorbim cu presa.
‎Și nu ne mai antrenăm, ‎în semn de protest.”
‎Orice film are un început, ‎o parte de mijloc și un sfârșit.
‎Iar sfârșitul e fericit doar la Hollywood.
‎Îmi amintesc de ei doi.
‎Thierry Henry i-a dus geanta, ‎apoi Nico a dispărut în noapte.
‎Mi-am spus... ‎„Ce pierdere! Doamne, ce pierdere!”
‎Când a plecat, ‎l-am condus până în parcare.
‎N-a fost ușor. ‎A fost un moment dificil, fără îndoială.
‎Mi-am amintit de Clairefontaine.
‎De tânărul acela care a apărut și...
‎Nu voi intra în detalii, ‎pentru că unele lucruri
‎trebuie să rămână între noi, dar...
‎A fost greu.
‎Foarte greu.
‎Acela a fost sfârșitul. ‎Nu mai puteam să mă întorc la națională.
‎Mi-a lăsat un gust amar.
‎A fost un moment foarte emoționant.
‎Uneori, există momente de genul ăsta...
‎Sunt triste, dar trebuie să le trăiești. ‎Sincer să fiu...
‎Nu voi uita niciodată momentul acela.
‎Acestea fiind spuse, am plecat.
‎Știam că plănuiseră să se urce în autobuz ‎și să nu mai coboare.
‎Am primit un telefon de la Pat Évra.
‎Mi-a spus: „Nico, nu vom putea să facem ‎cum am promis
‎pentru că vin niște copii,
‎suporteri ai Franței.
‎Vom da autografe pentru suporteri,
‎iar după ce vom termina, ‎vom urca în autobuz.”
‎Și așa s-a întâmplat.
‎„Prin acest comunicat, ‎toți jucătorii naționalei, fără excepție,
‎doresc să-și exprime opoziția ‎față de decizia federației franceze
‎de a-l exclude pe Nicolas Anelka.
‎La cererea echipei, jucătorul a încercat ‎să inițieze un dialog,
‎dar, spre regretul nostru, ‎a fost ignorat cu bună știință.
‎În consecință, ‎pentru a arăta că se opun atitudinii
‎autorităților din fotbalul francez,
‎jucătorii au decis ‎să nu participe la antrenamentul de azi.
‎Semnează: jucătorii naționalei.” ‎Mulțumesc, la revedere!
‎Îl urmăream la televizor și mă suna lumea.
‎Era extraordinar. Ca într-un film.
‎La antrenamentul cu public, ‎au venit doar să-i salute pe suporteri,
‎după care au plecat.
‎Ce s-a întâmplat?
‎O să vă povestească ei.
‎Ei sunt jucătorii, vorbiți cu ei.
‎Jean-Louis Valentin, director adjunct ‎al federației, pleacă de pe teren.
‎E exasperat.
‎E realmente scandalos.
‎În condițiile astea, demisionez.
‎Un pic mai încolo, e preparatorul fizic, ‎care tocmai a aflat.
‎Jucătorii refuză să vină.
‎Aproape că se ia la harță cu Patrice Évra.
‎Frustrat, își aruncă fluierul cât colo.
‎Antrenorul a citit scrisoarea.
‎Celălalt a demisionat.
‎Ăla a azvârlit fluierul și căuta bătaie.
‎Toate astea în fața camerelor! Ce nebunie!
‎Când am văzut imaginile ‎cu autobuzul cu perdelele trase,
‎am zis că e o luare de ostatici.
‎Sincer, am crezut că e un atac terorist.
‎Știam că va fi un dezastru, ‎deoarece cunoșteam personajul.
‎De asta am vrut să le spun băieților...
‎„Mare grijă ce faceți, ‎cât de departe mergeți. Mai ales cu el.”
‎Toată puterea era concentrată ‎în mâinile unei persoane.
‎Mi-e rușine de episodul Knysna.
‎Apoi te gândești: „E un sport de echipă.
‎Dacă jucătorii s-au adunat ‎și au făcut ceva de genul ăsta,
‎există un motiv.”
‎Fotbalul e cel mai individual ‎sport de echipă.
‎Ești pe cont propriu.
‎REVOLTA
‎Am senzația că totul e distrus, ‎că nu avem valori.
‎Ei întruchipează excesele societății: ‎banii, individualismul...
‎La urma urmei, ce e naționala Franței? ‎Doar un grup de afaceriști.
‎Încă de la debutul său,
‎Nicolas Anelka a suportat rareori ‎să-l înfrunte cineva.
‎Și-a insultat colegii și suporterii.
‎Și nu e prima dată când face asta.
‎Și-a declarat iubirea pentru națională
‎și am trecut cu vederea.
‎Totul se trece cu vederea în Franța!
‎S-au spus și s-au scris multe ‎despre Anelka,
‎despre atitudinea nepăsătoare, ‎disprețuitoare,
‎despre indiferența față de națională, ‎deși era exact invers.
‎În această criză, ‎Nico a fost unul dintre puținii oameni
‎care au dat dovadă de empatie.
‎Câteva săptămâni mai târziu, ‎am avut un schimb de SMS-uri.
‎Am amintit de Africa de Sud ‎și mi-a răspuns...
‎„Îmi cer scuze pentru asta.”
‎De parcă el ar fi fost responsabil ‎sau vinovat de ce s-a întâmplat.
‎Ceea ce nu era deloc adevărat.
‎Nici pe departe.
‎Când vezi că Nico nu e foarte comunicativ
‎și are tendința să țină totul în el, ‎să facă față problemelor de unul singur,
‎te întrebi cât de mult suferă ‎și cum îl poți ajuta.
‎Asta e cel mai important.
‎Iar lumea n-are decât să îndruge ‎verzi și uscate despre el.
‎PARIS ‎ADUNAREA NAȚIONALĂ
‎Ministrul Sănătății și Sportului.
‎La fel ca dv., nu pot decât să constat ‎că e un dezastru.
‎O națională a Franței cu ticăloși imaturi ‎care-i intimidează pe tinerii speriați.
‎Au luat de bun tot ce au citit. ‎„A spus asta, a făcut asta...”
‎El era vinovat pentru tot.
‎Au fost destul de violenți.
‎Eram mulțumită că aveam copii prea mici
‎pentru a înțelege ce se petrecea atunci.
‎A fost greu și pentru părinții lui. ‎Pentru mine, mai puțin...
‎Pentru că-l cunosc bine.
‎Dar părinților nu le-a fost ușor.
‎E mare diferență între ce crede lumea ‎despre Nico și cum e el de fapt.
‎CURTEA SUPREMĂ DIN PARIS
‎PE 19 IULIE 2010, ‎ANELKA DĂ ÎN JUDECATĂ ‎L'ÉQUIPE‎ PENTRU:
‎„DEFĂIMAREA CARACTERULUI ‎PRIN CUVINTE ROSTITE SAU SCRISE,
‎IMAGINE SAU ALTE MIJLOACE ‎DE COMUNICARE PUBLICE.”
‎Era un titlu șocant.
‎Voiam un verdict asupra lui.
‎Au întrebat dacă am spus asta.
‎Am răspuns: „Nu, nu sunt cuvintele mele.
‎Dați-mi un verdict în legătură cu titlul ‎și cu cuvintele respective.”
‎EXTRAS DIN VERDICTUL DIN 1 IULIE 2011:
‎„DECIZIA EDITORIALĂ PRIVIND PAGINA,
‎ARE CARACTER SPECTACULAR, ‎CHIAR SENZAȚIONALIST,
‎DAR INTRĂ ÎN SFERA ‎LIBERTĂȚII DE EXPRIMARE A PRESEI.”
‎„SE ADMITE CĂ E POSIBIL SĂ FIE ÎNSOȚITĂ
‎DE UN ANUME GRAD DE EXAGERARE ‎SAU PROVOCARE.”
‎Pe baza acestui precedent legal,
‎azi poți pune cuvinte în gura oricui, ‎inclusiv insulte,
‎fără să te temi că vei fi condamnat,
‎cât timp știi că acele persoane ‎s-au insultat în vreun fel.
‎Ceea ce înseamnă că în ziua de azi ‎jurnaliștii sunt liberi
‎să atribuie declarații între ghilimele ‎oricărei persoane
‎și să le atribuie insulte, ‎indiferent cât de grave ar fi.
‎O exagerare legitimată ‎de acest precedent legal.
‎OPT ANI MAI TÂRZIU, ‎RAYMOND DOMENECH RECONSIDERĂ
‎INCIDENTUL CU NICOLAS ANELKA, ‎ÎN DOCUMENTARUL ‎SELECȚIONERII.
‎Există momente în vestiarul jucătorilor
‎când te mai răstești la cineva.
‎Dar în niciun caz ‎nu a spus ce au scris ziarele.
‎La pauză i-am spus: ‎„Nico, vreau să joci mai avansat.”
‎Avea ghetele în mână ‎și s-a întors spre mine.
‎Le-a aruncat și a spus: ‎„Fă-ți tu echipa de rahat!”
‎Au presupus că era de vină ‎și se dovedește că nu e așa.
‎A fost ținta perfectă.
‎În felul ăsta, selecționerul...
‎Nimeni nu mai vorbea de rezultate ‎sau despre jocul echipei.
‎Exista o singură problemă. Anelka.
‎Lumea a fost puțin șocată ‎de ceea ce a spus în documentarul acela.
‎După opt ani ‎a recunoscut că nu erau cuvintele mele.
‎Scrisese asta în raportul către federație.
‎Cred că presa știa, ‎dar nimeni n-a spus nimic.
‎După pronunțarea hotărârii,
‎în care titlul respectiv ‎era considerat defăimător,
‎nimeni n-a menționat asta.
‎Nici măcar un articol de presă.
‎„‎L'Équipe‎ achitată.”
‎Da, e o informație importantă,
‎dar nu mai importantă ‎decât faptul că titlul era defăimător.
‎Dacă asemenea declarații ‎ar fi fost atribuite
‎oricărei alte persoane ‎decât Nicolas Anelka,
‎ziarul ar fi fost condamnat.
‎NICOLAS ANELKA N-A MAI REVENIT ‎LA NAȚIONALA FRANȚEI,
‎PENTRU CARE ARE ‎69 DE SELECȚII ȘI 14 GOLURI.
‎LONDRA ‎ANGLIA
‎Mulțumesc zilnic Cerului
‎că băieții mei ‎erau prea mici pentru a înțelege
‎ce s-a întâmplat în Africa de Sud...
‎Bună!
‎...și de-a lungul întregii mele cariere.
‎S-au spus lucruri aiurea despre mine.
‎Invenții de presă. ‎Lucruri negative despre mine și viața mea.
‎Despre frații mei și ambițiile lor.
‎La mulți ani, tati!
‎La mulți ani!
‎Unu, doi, trei!
‎E sensibil, dar nu lasă să se vadă.
‎Cred că la fotbal ‎trebuie să-ți arăți sentimentele.
‎Dacă n-o faci, lumea spune ‎că ești indiferent, neprietenos.
‎Cred că el s-a protejat
‎de notorietatea conferită de fotbal,
‎pentru că nu o considera lumea sa, ‎nu era în elementul lui.
‎Cred că prin asta a creat o falie
‎între persoana sa
‎și publicul larg.
‎DE-A LUNGUL CARIEREI,
‎ANELKA A JUCAT ÎN ȘAPTE ȚĂRI, ‎INCLUSIV CHINA ȘI INDIA.
‎Sunt un om norocos.
‎Am călătorit.
‎Am reușit să câștig mulți bani ‎și să fac ce vreau în viață.
‎La 31, aproape 32 de ani, ‎am simțit că e timpul s-o las mai moale.
‎AZI LUCREAZĂ CA ANTRENOR.
‎Adesea, oamenii cred că fotbalul e simplu.
‎Așa, bravo!
‎Dar e foarte complicat.
‎E complicat să faci față stresului
‎de a juca bine toată cariera.
‎O carieră nu înseamnă un an sau doi. ‎Poate ajunge la 15-20 de ani.
‎Nu a fost calea cea mai bună.
‎Și n-o recomand nimănui.
‎Dar e calea mea.
‎ÎN MEMORIA LUI JEAN-PHILIPPE ANELKA
‎Subtitrarea: Cristian Pavel