Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Готово. - Добре. Здравейте.
Готови. Снимаме.
Готови ли сте? - Да.
За една история времето дойде -
за три лоши момчета, които познавате добре.
Всичко започна много отдавна.
С Ад-Рок... - Ем Си Ей.
И мен - Майк Ди.
Кой е любимецът ти?
Всички момчета ми харесват.
Ем Си Ей се отличава.
Майк Ди.
Ад-Рок ме вдъхновява.
Слушам ги от години.
В определени моменти съм се чувствал свързан с конкретен неин член.
Майк Ди е моят любимец.
Той е забавен, без да е натрапчив.
Имате ли любим видеоклип?
Един пробен клип, който така и не пуснаха.
Обадете се на номера от екрана сега!
Ем Си Ей е техният лидер. Той сплотява групата.
Той измисля всичко ново.
Ем Си Ей остави следа след себе си.
Влиятелен човек с голямо сърце.
Ад-Рок е най-готиният.
Има една дума, която рядко се използва,
но мисля, че ми приляга, също и на момчетата.
Думата е "мачо".
Ние сме мачовци.
Той е брутално откровен.
Нямаме голям музикален талант, търсим други изразни средства.
Яух.
Искам да поздравя баба си.
За мен най-важен е басът.
Чакайте, седнете за малко.
Има още.
Пускай!
Музиката им зарази всички ни.
Тя е саундтракът на живота ми.
Саундтракът на живота ни.
Много групи се разпаднаха и после се събраха отново.
Но те останаха заедно.
Не се издържа, знам, че е планирано.
Ще го кажа направо, това е "Уотъргейт".
Не мога да пея тук,
защото кристалната ти топка не е от кристал.
Докато седиш и се чудиш защо,
аз се въртя в своето легло.
Боже мой, това е мираж.
Казвам ви, това е саботаж.
Да!
Добре.
Да!
Как сте?
Бруклин!
Здравейте.
Е...
Здравейте.
Аз съм Адам. - Здравей, Адам.
А аз съм Майк.
Известен съм като Майкъл Даймънд и Майк Ди.
Ние сме "Бийсти Бойс" от Ню Йорк.
Ще ви разкажем история за три хлапета,
които станаха приятели
и в продължение на 30 години се забавляваха заедно.
Двамата ще ви разкажем всичко, защото третият си отиде.
Адам Яух,
известен като Ем Си Ей.
Почина от рак през 2012 година.
След смъртта на Адам групата се разпадна.
Решихме, че е неуместно да продължим без Яух,
защото идеята за групата беше негова.
Въпреки че Яух вече не е сред нас,
винаги се питаме как би постъпил той.
Трудно е да налучкаш какво би направил Яух,
защото той беше непредвидим.
Беше луда глава, но ще говорим за това по-късно.
"Бийсти Бойс" пристигнаха.
Винаги са в крак с модата.
Когато не получават награди, са на модните събития в Париж.
Вижте белите расти.
"Бийсти Бойс" се върнаха след шестгодишно отсъствие.
Мина доста време.
Какво правите? Радвам се да ви видя.
Здравей! - Знам, че звучи странно,
но бяхме в плен на Голямата стъпка.
ГЛАВА ПЪРВА
А сега ще се върнем назад...
...много назад във времето.
МАЙКЪЛ ДАЙМЪНД, 15 Г.
Бях странно дете, извинявай, мамо, от странно семейство.
Но бях и самотен.
Един ден чух "Клаш".
Не само харесах музиката им,
но щом я чух, разбрах, че има и други перковци като мен.
Трябваше да ги намеря.
Намерих първия в училище.
Казва се Джон Бери.
Веднъж видяхме реклама в безплатния вестник "Вилидж Войс".
Беше на наша любима група - "Бад Брейнс".
"БАД БРЕЙНС"!
Имаха концерт
в "Ботани Токхаус".
Отидохме в клуба. В цялата зала имаше около 15-ина души.
И всички бяха големи.
Но имаше и едно дете на нашата възраст.
Беше много готино.
Носеше дълъг шлифер от магазин за намалени стоки, кубинки,
а копчетата на шлифера бяха самоделки.
Казваше се Адам Яух.
АДАМ ЯУХ, 16 Г.
Срещнах Яух, Майк и Джон Бери на концерт през '82 г.
АДАМ ХОРОВИЦ, 15 Г.
Може да беше и на "Съркъл Джъркс", но предпочитам да беше на "Мисфитс".
С двамата ми приятели разбрахме,
че в дамската тоалетна са се събрали младежи.
Отидохме там
и заварихме група готини пънкари на нашата възраст.
Познавах един от тях - Джил Къниф.
С нея бяхме в един клас.
Тя беше моят пропуск.
Познах и друго дете в групата.
Кейт Шелънбах.
Израснахме в един квартал.
Кейт беше много готина и по-умна от нас.
Падаше си по по-изтънчена европейска музика.
Извинявай, че те прекъсвам, но чак пък по-умна...
Умна е, но... - Ние бяхме тъпи.
Няма значение. - Беше по-умна.
Факт! - Правилно.
Падаше си по готини банди, като "Крафтверк".
Живееше с майка си на таван на 14-а улица.
Таванът беше просторен
и барабаните й бяха разположени в центъра.
Първият ми приятел пънкар беше Дейв Скилкен.
Това вляво е той, до него съм аз.
Играех баскетбол с приятеля си в двора на училището.
На улицата видяхме готино хлапе
с щръкнала коса, шлифер и синтезатор под мишница.
Отидохме да го заговорим.
Беше по-малък от нас.
Беше шестокласник, избягал от училище.
Осмислете тази информация.
В шести клас си на 11 години!
По онова време се събирахме в апартамента на Джон Бери
на 100-на улица и "Бродуей".
Там свирехме.
През 80-те години всичките ни приятели имаха групи.
Яух настояваше и ние да сформираме своя.
Даже беше измислил името -
"Бийсти Бойс".
"БИЙСТИ БОЙС"
В първоначалния състав на групата бяхме аз, Кейт, Адам Яух и Джон Бери.
Името е съкращение.
Означава "Момчета влизат в анархична фаза за достигане на вътрешно съвършенство".
Съкращението няма логика,
защото е ясно, че сме момчета.
Името е смешно и нелепо.
Също така и неточно, защото имахме барабанистка - Кейт.
Първият ни концерт беше в къщата на Джон Бери,
на третия етаж.
Яух навършваше 17 години.
Каза: "Знаете ли, ще направя купон и ще свирим на него".
Когато дойде времето да свирим, някой каза, че аз ще бъда вокалист.
Бях много срамежливо дете.
Не знам защо се съгласих.
Помня, че стаята беше три на шест метра
и в нея имаше 10-12 деца, които скачаха
и се блъскаха взаимно.
Беше парти с приятели.
Тогава не бях в "Бийсти Бойс".
Включих се през 1983 г.
На Джон Бери му омръзна и напусна.
Тогава бях постоянно с Майк, Яух и Кейт.
ШОУТО НА СКОТ И ГАРИ
Станах китарист, защото бях наличен.
Бяхме хардкор банда, но не съвсем.
Колкото бяхме като "Монти Пайтън", толкова и като "Блак Флаг".
Представете се.
Аз съм Майкъл от "Бийсти Бойс".
Аз съм Кейт, зодия Козирог. Имам боклуци в джоба.
А това е един по-зрял член на групата.
Кажи името си. - Аз съм Ад, но ме наричайте Адам.
Показваме се по телевизията, това ни е навик.
Казвам се Адам, пише го на колана ми.
Снимайте колана му.
На колко години сте? На 13-14 г.?
Почти. - На 12 и 11 г.
Пораснахме.
Вече не бяхме на по 15 г.
Бяхме на 16 г.
Падахме си по различни стилове. Слушахме соул, пънк, рап и реге.
Тогава имаше малко рап групи с 12-инчови плочи.
Искахме да променим стила си.
Харесваше ни глупава реклама на магазин за сладолед "Карвел".
Здравейте, аз съм небесното човече на "Карвел" от Космоса.
Казвам се Куки Пус.
На някого му хрумна да запише суперглупава пародийна песен.
Роди се "Куки Пус".
"Карвел". - Куки Пус там ли е?
Кой?
Искам да говоря с Куки Пус.
Тук няма такъв човек.
Тогава е Куки О'Пус, Куки Чик...
Дейв Парсънс имаше магазин за плочи в центъра - "Рат Кейдж".
Бягахме от училище и ходехме в магазина му.
Дейв откри малка звукозаписна компания.
Издаде "Куки Пус" на 12-инчова плоча.
Тогава се случи нещо неочаквано.
Диджеите пускаха плочата ни в клубовете.
Чуха я и други хора, а не само 15-ината ни приятели.
Приятелка от гимназията си намери работа за през лятото.
Чухме, че диджей Африка Бамбаата
ще участва в предаване в същата сграда.
Пощуряхме.
Промъкнахме се на снимачната площадка.
И ето какво се случи.
Харесвам една песен -
"Куки Пус" на "Бийсти Бойс". Чувал ли си я?
Да, знам я.
Успях да намеря плочата. Яка е.
Добре.
Защо харесваш песента?
Защото е забавна. Чух я по радиото.
Има ли скречове в нея?
Да, има.
Готина е.
Глава втора.
"Слушаме само рап".
През 1984 г. излезе песен,
която промени насоката на групата ни -
"Съкър Ем Си" на "Рън Ди Ем Си".
Приятел ме попита дали редя рими. Оттогава минаха две години.
Ще ви кажа римите, които му споделих.
Те са яки и ето как ги заредих...
"Съкър Ем Си" се чуваше навсякъде в Ню Йорк -
от колите,
от касетофони, от пицариите.
"Рън Ди Ем Си" бяха върхът.
Искахме да станем като тях.
Научихме всичките им песни.
Копирахме ги от снимките - кецове,
дрехи, всичко.
По цял ден учехме и репетирахме любимите си рап песни.
Не бяхме мислили да ставаме рап група. По това време започнахме да пишем рими.
Ще ви покажем един пример.
Ще видите на какво ниво сме с микрофона.
Чакай, рано е. Избързваш.
Аз ли избързах? - Обърни се, Спайк.
Така ли? Добре. - Обявявам почивка.
Спайк?
Объркахме всичко. - Аутокюто...
Знаех си. - Добре.
Върна се. - Хей!
Продължаваме. Репетирахме тази част.
Обърках текста на аутокюто. Съжалявам.
Не забелязах, че имаме такова нещо.
Както и да е.
"Както и да е" е удобен израз за преход.
По онова време ни предстоеше концерт в "Студио 54".
Чакай. "Студио 54" е известно с Брук Шийлдс,
с Баришников, Хостън, Дона Съмър.
Не успя да грабнеш публиката.
Никой не реагира. - Както и да е.
В "Студио 54" се проведе битка за най-добрите банди и ние загубихме.
Готвехме се за шоуто в "Студио 54".
Искахме да изпълним "Куки Пус".
Не я бяхме пели на живо.
Хрумна ни да поканим диджей.
Наш приятел ни насочи към един колежанин,
който иска да продуцира рап групи и има оборудване.
Но по-важното беше, че имаше машина за балончета.
"Машина за балончета" ли каза?
Да, точно това казах, Майк Ди.
Добре.
Отидохме в общежитието да говорим с човека.
Отвори ни дългокос метълист,
със странни кожени ръкавици с ципове, и се стреснахме.
Не можеше да бъде той.
Покани ни в малка стаичка.
В нея имаше огромен пулт,
грамофони и барабани.
И, да, дами и господа, имаше и машина за балончета.
Какво направихме?
Наехме го на мига.
Това беше Рик Рубин.
В началото с Рик Рубин бяхме странна комбинация.
Той е от Лонг Айланд, ние - от Ню Йорк.
И Рик си падаше по неща, които не бяха по вкуса ни.
Кеч и хеви метъл.
За нас те бяха глупави.
Рик беше много по-голям от нас.
Не пусна снимката когато трябва.
Вижте...
Ще коментираме ли приемника за кабелна?
Всички го забелязахте, нали? - Да!
Беше хит в техниката по онова време.
Имат кабелна телевизия, телефон с няколко линии.
Доброто старо време с кутия цигари "Сейлъм"
и препълнен пепелник на нощното шкафче.
Нали?
Рик беше много по-голям и по-зрял от нас.
И имаше пари за разни неща.
Превъзхождаше ни със самочувствие.
Всичко, което харесваше, беше хит.
Успяваше да ни зарази.
Не може да си с Рик и да не те запали по нещо.
Почти харесахме кеча.
Почти.
Запалихме се по хеви метъла. - Определено.
Определено. - Определено!
Само след една седмица тъпакът с кожените ръкавици
стана най-якият пич на света, стана един от нас.
Превърна се в наш странен батко.
Стаята му стана наш щаб,
новият "Рат Кейдж".
Вместо да ходим на училище, отивахме в общежитието на Рик.
Слушахме плочи, ходехме по клубове.
Хапвахме в "Коузи Суп Енд Бъргър".
Обсъждахме вечерта и музиката, която ще създадем заедно.
След шоуто в "Студио 54", имахме диджей.
Решихме да рапираме и да включим рапа в шоуто.
"КИТЧЪН", НЮ ЙОРК
Рик се включи в групата и стана диджей Дабъл Ар.
Първото ни шоу с него беше наполовина като хардкор банда,
после напуснахме сцената и се върнахме като рап група.
Б-И-Й... - ...С-Т-И!
Ние сме "Бийсти" и разтърсваме сцената.
Аз съм Адам Яух. - А аз - Слоп Рок.
С Майк Ди. - И Кейти Шелънбах.
Пускай хип-хоп и не спирай.
Скачай, после колабирай.
Добре, достатъчно.
Схванахте...
Схванахте идеята.
Повечето рапъри четат римите си от листчета, нали?
Не се ли прави така?
Едно е да рапираш "Съкър Ем Си" с приятели по цял ден.
Но да рапираш своите рими на сцена, е нещо съвсем различно.
Не осъзнахме, че с времето,
колкото повече време прекарвахме с Рик и му подражавахме,
толкова по-рядко излизахме с Кейт.
По-точно, Кейт не излизаше с нас.
Приятелите ни се чудеха
защо постоянно сме с Рик.
Музикантите трябва да се хранят.
По онова време Рик продуцира първата си рап песен "Итс Йорс"
на рапъра Ти Ла Рок.
Дотогава музиката за рап песните се изпълняваше от групи.
Идеята беше да звучи изчистена, за да се завърти по радиата.
"Итс Йорс" беше само вокал и дръм-машина.
Записът беше доста грубоват.
Една вечер
Рик ни каза, че има среща с Ръсел Симънс в "Дансетерия".
Не знаехме за какво ще си говорят,
но решихме да ги подслушваме на бара,
защото Ръсел не само беше мениджър на "Рън Ди Ем Си",
но и брат на диджей Рън.
Не беше човек, който има познат в рап средите.
Ръсел беше рапът, бизнесът се въртеше около него.
Отидохме при Рик, веднага щом Ръсел си тръгна.
"Рик, казвай всичко.
Какво ти каза Ръсел?
Искаме да знаем всичко."
Бяхме много развълнувани. - Изигра го добре.
Така говорехме на по 16 години.
Рик каза, че Ръсел не е повярвал,
че "Итс Йорс" е записана от човек, за когото не е чувал,
и че той е бял.
После се разбрали да открият звукозаписна компания - "Деф Джам".
Чакайте малко!
Обърнете ми внимание, затворете телефона и гледайте.
"Джам" значи "запис".
"Деф" е "категоричен".
Категорично най-добрите записи.
"ДЕФ ДЖАМ РЕКОРДИНГС"
Категорично най-добрите записи.
По време на разговора Рик е казал на Ръсел за нас.
"Имам три бели рапърчета. Още са в гимназията.
Свирят пънк рок, но обичат хип-хопа дори повече.
По цял ден слушат рап."
Ръсел Симънс веднага видял възможност да стане мениджър на бяла рап група.
След няколко дни ни покани в офиса си.
Представяхме си го голям и лъскав,
но се оказа две стаички.
Готиното беше,
че в едната беше Къртис Блоу - Краля на рапа.
Заварихме го да се учи да танцува брейк в офиса на Ръсел.
Опитваше се да се завърти на главата си.
И не само това...
Чували ли сте за групата "Фул Форс"?
Около него бяха момчетата от "Фул Форс".
Гледаха го как се учи да танцува брейк.
Опитваме се да ви кажем, че гледката беше шантава.
По отношение на самочувствието Ръсел беше надминал и Рик.
Всички вярваха, че великите неща, за които говори, ще се случат.
През 1984 г. на никого не му пукаше за рапа.
Рядко се чуваше по радиото.
Но Ръсел го рекламираше навсякъде.
"Рън Ди Ем Си" ще стане най-великият хит на нашето поколение.
Рик Рубин ще стана Фил Спектър на рапа!
"Бийсти Бойс"?
Те ще станат най-известната група в света."
Добре.
Един момент.
Бяха първите ни стъпки в рапа, Може да се каже, че бяхме посредствени.
Рик и Ръсел вярваха в нас и това ни даде кураж.
Уредиха да запишем първата си рап песен.
Нарича се "Рок Хард".
Не се гордеем с изпълнението си,
но обичахме рапа и отчаяно искахме да станем рапъри.
Мечтаехме да сме като "Рън Ди Ем Си".
"Първите бели рапъри. Не съжаляваме.
Телевизорът ви работи добре."
Ръсел написа този стих.
Настоя да го включим, защото бил велик,
рапърски, пънкарски и какво ли още не.
Настоя да кажем и:
"Свиря на барабани, свиря на китара.
Не сме само рапъри, а и рокзвезди".
И ние се съгласихме.
Ти си голяма работа в рапа.
Къртис Блоу се търкаляше в офиса ти.
Щом казваш, че нещо е свежо, яко, диво и смело,
добре, увеличи звука.
Майк Ди, Ад-Рок и Ем Си Ей, скоро ще казвате за нас:
"Тези момчета имат талант.
Знаят как да разпускат".
Разпускай, разпускай...
Разпускай!
Иска ми се да обвиня Рик и Ръсел за качеството на песента,
но ние застанахме зад микрофона,
написахме и изпяхме останалия текст на песента.
Искаха да сме анимационна рап версия на метъл банда от 80-те години
с маратонки "Адидас" и анцузи.
И ние се съгласихме.
И още как. - Нали?
Наистина.
В някакъв момент решиха, че трябва да изхвърлим Кейт от групата,
защото не пасваше на новия ни имидж на рапъри.
Ама че гадост.
Когато създадохме "Бийсти Бойс", имахме много приятелки.
Най-готините мацки.
Срамувахме се, че ги разочароваме.
Може би Кейт сама щеше да напусне групата,
но раздялата ни беше ужасна.
Дотогава приемахме групата на шега.
Свирехме, защото е забавно.
Целта беше да се смеем.
Но сега Рик и Ръсел имаха големи планове за нас.
Ако Рик беше готиният батко,
Ръсел ни беше като шантав чичо.
Всяка вечер излизахме заедно.
Ходехме в клубове, пиехме коктейли.
Бяхме като голямо шантаво семейство.
Когато си млад и пиян, и Ръсел Симънс ти повтаря,
че ще станеш най-голямата звезда в рапа,
в някакъв момент започваш да му вярваш.
После се случи нещо шантаво.
Спайк?
Съжалявам. Бях го заредил, но...
Шегата беше глупава. Продължавайте.
Ще го пуснеш ли, или не?
Няма да е тази вечер.
Това е последното шоу. Кога?
Не го заредихме в машината.
Ще го пусна до края на вечерта.
Обещавам.
Очаквах глас да каже "шантава работа".
Приятелят ми Макс Таноун направи и анимация. Както и да е.
Знаете ли, че участвахме в първото турне на Мадона?
Истина е. Турнето на Мадона...
Шантава работа.
Пуснах го.
Както и да е.
Мениджърът на Мадона Фреди Деман се обади на Ръсел Симънс.
Попита го дали "Рън Ди Ем Си" искат да участват в турнето на Мадона.
Ръсел каза: "Да, вземат по 20 бона на концерт".
Мениджърът на Мадона отказа.
Обади му се отново след няколко часа.
"Ръсел, "Фат Бойс" ще участват ли в турнето на Мадона?"
Ръсел отговори: "Фат Бойс" са заети, не могат".
Ръсел никога не е бил техен мениджър.
"Но", каза той, "има едни "Бийсти Бойс", ще участват за 500 кинта".
И съвсем неочаквано се озовахме в "Четири сезона" в Сиатъл
да се готвим за турнето на Мадона.
Помниш ли?
Преди да заминем, измислихме гениален план.
"Какво да направим, за да ни запомнят зрителите?"
Със сигурност нямаше да блеснем с уменията си с микрофона.
Голямата ни идея беше да бъдем възможно по-груби и ужасни на сцената.
Внимавайте, Детройт, Филаделфия, Синсинати и Ел Ей!
Идваме при вас!
Ако се качим на сцената и изпълним двете си песни -
тогава знаехме толкова, а после се сбогуваме с публиката,
кой ще ни запомни?
Решихме да бъдем незабравими.
Незабравими негодници.
Ние сме истински рокзвезди!
Публиката иска да види Мадона
и на никого не му пука за нас.
Тук се намеси Рик с познанията си по кеч.
Каза да се държим като кечисти,
да крещим в камерата и публиката.
Още не сме издали клип, но когато това стане,
МТВ ще се прекръсти на "Бийсти ТВ",
защото ще показват само тях.
"Бийсти Бойс" - една от най-добрите съвременни групи." Пише го.
Никой не ме слуша.
Може би ви досаждам.
Интервюто приключи.
Благодаря ви.
И така...
Всяка вечер на турнето на Мадона
заставах в средата на сцената и изнасях реч.
Аз съм Краля Ад-Рок.
Аз съм кралят на "Кингс Тиътър".
Ние сме "Бийсти Бойс" и тази вечер ще разбием конкуренцията.
След като си тръгнем, може да изгорите залата,
защото вие не струвате.
Вижте кого псуваше Адам.
Беше като връзка, пълна с омраза.
Ние ги мразехме, те нас - също. Чувствата ни бяга взаимни.
Прибрахме се след турнето
и веднага казахме на всички, които пожелаха да ни изслушат:
"Бяхме на турне с Мадона".
Беше страхотно.
Върнахме се у дома и обявихме официално, че сме рап група.
Наистина ли?
Даваш пет? - Да.
Спомените се връщат, Адам.
Ръсел ни уреди участие в клуб "Онкор"
като подгряваща група на Къртис Блоу, Краля на рапа.
Спогледахме се и си казахме:
"Ще свирим с Къртис Блоу? Това е крайно!".
И... - Това беше цитат.
Да си знаете. - Така е.
В "Онкор" ходят само чернокожи рапъри.
Бяхме единствените бели там.
Не знам защо решихме, че е добра идея
да се появим облечени така.
Защо се смеете?
Да, под шапките сме с кърпи.
И така...
Когато се качихме на сцената, за да изпълним "Рок Хард",
включиха осветлението в залата -
луминесцентни лампи, като в супермаркет.
Всички крещяха срещу нас.
"Менудос"! Какво става?"
"Менудо, обичам ви!"
Нарекоха ни "менудо".
Мисля, че беше "менудос", в множествено число.
Да.
Бързо се отказахме от този имидж.
Глава трета.
"Песента, която промени всичко".
ГЛАВА ТРЕТА ПЕСЕНТА, КОЯТО ПРОМЕНИ ВСИЧКО
Променихме начина на писане на песни.
Не по схемата "китара, куплет, припев, куплет".
Шегите се превърнаха в наш творчески процес.
Ето как се случваше.
Майки.
Вървим си по улицата.
Ето така.
Ей!
Така се разхождахме.
Как си? - Здрасти.
Репетирахме го.
Разхождаме се по улицата.
Подхвърляхме си фрази от записи,
глупости, които ни бяха смешни.
Един от нас казваше стих от любима наша песен.
Задръж.
Тогава друг казваше: "Трябва да го включим в песен.
"Задръж сега", и после ще пуснем Слик Рик..."
Пускай!
После друг казва: "Трябва да е..."
Здрасти, Лирой!
И песента беше готова.
И така...
После отивахме в студиото с подобна глупава идея
и записвахме песен.
Здрасти, Лирой!
Задръж малко, пускай!
Пускай!
Адам барабанеше като обсебен
на дръм-машината.
Когато се развълнуваше, захвърляше слушалките от главата си
казваше: "Момчета, елате да чуете!".
Не, ти викаше така, Майк.
Аз реагирах така.
Не, правеше...
Опитвам се да ти помогна.
Записа бърз и мелодичен бийт.
С Яух изобщо не го харесахме.
Но когато наложи и барабаните,
всичко се промени.
Задръж малко, пускай!
Пускай!
Оставиха ни да се справяме сами.
Пишехме музика и се забавлявахме.
Не се опитвахме да имитираме никого, като в "Рок Хард".
Бяхме себе си.
Или както си се представяхме тогава.
Рик дойде в студиото и чу песента.
Направо полудя от радост. Каза:
"Момчета, не променяйте нищо. Идеална е.
Искам да я пусна на Ръсел.
Трябва да я издадем".
Изненадахме се, но и се зарадвахме.
Рик миксира песента, даде й по-професионално звучене.
Барабаните звучаха невероятно!
Ето така. - Да, така.
Чуваше се през прозорците на колите по Източния бряг.
Гръмна много колони.
Измислихме как да съчетаем елементите, които харесваме -
бийтове, семпли, скречове, и да ги превърнем в песен,
в нов стил.
Най-важното беше, че намерихме своя глас.
Размазвам се, релаксът ми върви,
когато напълня джоба си с пари.
Пия бира с каси до зори,
когато се размажа и релаксът ми върви.
Прибрах се, защото останах без пари.
Колко е часът? Време е за бира.
Ръсел и Рик издадоха "Холд Ит Нау, Хит Ит" през "Деф Джам".
Пускаха я по радиото и в клубовете. За нас беше голямо постижение.
Въртяха нашата песен с "Рок Дъ Белс" на Ел Ел Кул Джей,
"Питър Пайпър" на "Рън Ди Ем Си", с наши любими парчета.
Имахме участие във Филаделфия.
Пуснахме плочата.
Помня, че хората полудяха.
Целият клуб пощуря.
Чувството беше невероятно. Казах си: "По дяволите".
Аз съм на 19 години.
Имам някакви пари в джоба си.
Рапърите ме познават. Влизаме в клубовете безплатно.
Пием, без да плащаме. Говорим с момичета.
Напиваме се. - Ад-Рок!
Пишем текстове на салфетки. Постоянно се смеем.
После отиваме в студиото и записваме песен.
По песен на вечер.
Четири, три, две, едно!
Грабна ли микрофона, всички изчезват.
С Ад-Рок и Майк Ди
имам кофи с думи, както Пикасо - с боя.
Имам рими груби и рими нежни.
Нищо чудно, че са вървежни.
Б-И-Й-С-Т-И...
Записвахме песен след песен.
Ръсел ги издаваше като сингли.
Издадохме "Пол Ривиър". - Стана хит.
После песента "Ню Стайл".
Стана хит!
В някакъв момент Ръсел дойде в студиото и каза:
"Вие сте най-великата група на всички времена.
Предстои ви да издадете албум".
По онова време аз и Адам
живеехме в гадни апартаменти.
Знаете как е на 19 години.
Яух се премести в хубав нов апартамент в Бруклин Хайтс.
Живееше безплатно, защото стана домоуправител на сградата.
Вярно е. - Да.
Ако ви протече радиаторът, Яух ще го поправи.
Нямаше никаква квалификация,
но се справяше с всичко по нюх.
Една вечер с Майк се отбихме при него.
На масата в кухнята имаше магнетофон.
Не беше касетофон,
а стар магнетофон, дори не знаех, че го има.
Започнах да го изучавам.
Опитах се да разбера за какво служи.
Ролката с лента беше в едното гнездо
и вместо да я свърже с другото, както работят тези машини,
той я беше прекарал през стойка за микрофон,
после през още една,
после през облегалката на стол и накрая във втората ролка.
С Адам го огледахме и казахме:
"Фокуси ли ще правиш?".
И тогава Яух пусна магнетофона.
Започна интрото на "Уен Дъ Леви Брейкс" на "Лед Зепелин",
но песента не продължава, а интрото се повтаря многократно.
Виждал съм диджеи да го правят с две плочи,
но не и с магнетофон.
Звукът и цялата система бяха вълшебни.
Яух каза, че Джими Хендрикс и Слай Стоун го правят, и решил да опита.
Как беше разбрал?
Тогава нямаше нито "Ютюб", нито "Гугъл".
Занесохме изобретението на Яух в студиото и записахме "Райминг Енд Стийлинг".
Али Баба и четиридесетте разбойници.
Палят и бият, римуват и крадат...
Пишехме и записвахме песни за албума "Лайсънст Ту Ил".
Рик Рубин продуцираше новия албум на "Рън Ди Ем Си" "Рейзинг Хел".
Тяхната версия на песента на "Аеросмит" "Уок Дис Уей"
беше голям хит по радиата и МТВ, нали?
"Рън Ди Ем Си" покориха света.
Ръсел ни направи подгряваща група на турнето им през 1986 г.
Задачата на "Бийсти Бойс" е да накара хората да дойдат на концертите.
Решихме да взривим сцената, за да подгреем публиката.
Докато стигнем до Маями станаха толкова известни,
че се наложи да сменят баскетболната зала със стадион.
Джо Пери и Стивън Тайлър от "Аеросмит" дойдоха в Маями
само за една песен с тях.
Шоуто се превърна в спектакъл.
Тя в ритъм се заклати и краката си в небето изпрати.
"Аеросмит" се готвят да се качат на сцената при "Рън Ди Ем Си",
за да изпълнят най-големия хит на планетата.
Излизат и тълпата пощурява.
Но на сцената има и друг човек.
Яух.
Яух си носеше баскитара.
Джам Мастър Джей от "Рън Ди Ем Си" реши,
че ще е забавно да свири с тях и "Аеросмит" големия хит
на сцената на стадион в Маями.
И Яух категорично оправда очакванията му.
Недоумението на момчетата от "Аеросмит" беше забавно.
"Кой е този пиян тип на сцената?
И защо свири на бас с нас?"
През цялата песен
Яух се опитваше да свири гръб в гръб
с Джон Пери, който не прояви такова желание.
И той...
Яух го преследваше на заден ход по сцената.
Ние стояхме отстрани.
Гледахме, крещяхме, смяхме се и се наслаждавахме на момента.
Беше адски забавно да участваме в турнето
на "Рън Ди Ем Си".
Научихме много от тях, докато ги гледахме всяка вечер.
Сякаш бяхме в рап училище.
Да, да, да! Няма да спрем! Ще продължим да ви шокираме.
Е...
Няма какво да доказвам.
Внимавай. Нов танц показвам.
Пием от чаши, от консерви, от бутилки.
Слагам ги между грамофоните.
Казвам се Рън и съм върхът.
Слушайте римите и следвайте стила.
Ди Ем Си е до мен.
Вземи микрофона и...
Когато се върнахме, разбрахме, че Рики е завършил целия албум.
Странното беше, че ние не знаехме.
Яух винаги участваше в техническата част на записите
и съм сигурен, че тогава много се ядоса.
Рик беше свършил отлична работа.
Беше изчистил звука,
беше полирал рап парчетата ни и бяха готови за радиата.
Вече звучаха като химни, а не като лигавщини.
"БИЙСТИ БОЙС"
Месингова маймуна, готина маймуна.
Месингова маймуна.
Глава четвърта.
Споменахме ви песен, за която мислехме, че е променила всичко.
Така и беше. Донякъде.
Но това е истинската песен, която промени всичко.
Бяхме почти готови с албума "Лайсънст Ту Ил",
но Ръсел каза, че трябва да добавим още една песен.
Яух и Том Кушман бяха и в друга група - "Бруклин".
Те свиреха парчето "Файт Фор Йор Райт (Ту Парти)".
Яух каза: "Защо не използваме песента на "Бруклин"?".
Песента беше шега,
нещо като пародиен химн на купонджиите и колежаните.
Не познавахме нито купонджии, нито колежани,
но решихме да се подиграем с тях.
Великата ни идея беше да вземем малко от това.
Малко от това.
Около половин чаша от това.
Когато смесиш всичко заедно,
получаваш...
Трябва да се бориш за правото си
да купонясваш.
Всичко стана много бързо.
Сякаш албумът ни излезе на следващия ден.
После излез и клипът.
Беше навсякъде.
Ям си вкъщи "Фрути Пебълс"
и гледам клипа по пет пъти на час по МТВ.
Тогава всички гледахме МТВ.
Пускаха ни непрекъснато.
Клипът, който заснехме в апартамента на приятел,
се въртеше между клиповете на Майкъл Джаксън, Принс и Тина Търнър.
Шантава работа!
От квартална...
Шантава работа. - Стига де.
От квартална група стигнахме известни
на хип-хоп сцената
и след излизането на "Лайсънст Ту Ил", хората ни познаваха на улицата.
Където и да отидех, хората ми подвикваха.
Здрасти, Майк Ди! - Как е, приятел?
С Яух преживявахме същото. Някой ни разпознава на улицата и виква...
"Здрасти, Майк Ди!"
Вярно е.
Чувствахме се добре в кожата си.
Два месеца по-късно
Ръсел ни изпрати на първото ни турне из Америка.
И ние какво?
Взехме Дейв Скилкен, Зей, диджей Хърикейн, всичките си приятели.
Плочата се продаваше като топъл хляб.
Тогава се почувствахме различно.
Едно е да си известен в града си,
но да те разпознават в мол в Монтана,
това е друга история.
Преди турнето Ръсел Симънс ни накара да се срещнем с някакъв тип,
за да обсъдим декора на сцената.
Решихме да се пошегуваме с него и му казахме, че искаме
триметрова кула от бира "Будвайзер" за диджеите.
Готово. - Клетка със стриптизьорка.
Готово. - Огромна кутия,
от която да изскача 8-метров пенис.
Лесна работа. - Добре.
Отиваме в Мисула, Монтана за първия концерт и той е там.
Майк Ди, завърти го.
Въртим се, въртим се. Бяхме много впечатлени.
Не знаехме кой ще дойде да ни слуша.
Със сигурност не очаквахме купонджиите и колежаните,
на които се подигравахме.
Оказа се, че те обожават "Файт Фор Уор Райт (Ту Парти)".
А на нас ни харесваше да ни харесват.
Майната му! Дай по една бира, да се напием!
Всичко, което ни обеща Ръсел, се сбъдваше.
Появяваше се в някой град от турнето, за да ни го напомни.
Казваше:"Виждате ли, кучи синове? Ще сте по-известни от "Кептън Крънч"!".
Концертите ставаха все по-големи.
Хиляда души първата вечер, две хиляди на втората.
Чикаго, Атланта... - Маями.
Маями.
Мюнхен. - Да!
Хюстън.
Концерти, хотели, афтърпартита.
Забавлявахме се страхотно и ставахме все по-известни.
"Лайсънст Ту Ил"
беше най-бързо продаденият дебютен албум в историята на лейбъла.
Това са... - "Бийсти Бойс".
Точно така.
Настъпи педала, усети метала.
Двигателят бучи, като чайник ври.
През 1987 г. "Бийсти Бойс" ще завладеят Америка!
На едно място, в цялата страна
"Бийсти Бойс" са винаги във ваканция.
Къде се намерихте? В "Джулиард"?
Съвсем не е шега, парите ще ти обера.
И всичките мацки на плажа ще събера.
Докато хората бачкат,
"Бийсти Бойс" на живо на сцената мачкат.
Случваше се нещо странно.
Превърнахме се в купонджиите, на които се подигравахме.
Да си блъснем главите!
Как е, МТВ?
Ние сме "Бийсти Бойс"! - Да!
Песните, които написахме на шега, зазвучаха различно.
В първия ни албум имахме песен,
която написахме като глупава иронична шега,
но тя не се оказа смешна.
Ще ви кажа текста на тази песен.
"Момичета - за да мият чиниите.
Момичета - за да ми чистят стаята.
Момичета - за да ми перат дрехите.
Момичета - и в банята. Момичета."
Тогава не знаехме какво е смешно и какво - не.
Всичко се обърка в главите ни.
Текстът стана объркан.
Върнах се от турнето, но не се обадих на приятелите си,
защото не знаех как да общувам с тях.
Сам не можех да се позная.
Помня, че видях Кейт Шелънбах в магазина.
Не я поздравих.
Тя може би не ме видя.
Но ако ме беше забелязала, щеше да види съвсем друг човек.
Помня, че бях при хладилниците,
а тя плащаше покупките си и се смееше с приятелката си.
Не я поздравих, защото се срамувах колко много съм се променил.
Като говорим за промяна,
искам да се извиня на брат си Матю за това,
че го наричах "Пари", когато се опитваше да говори сериозно.
Казвах: "Да, Пари. Не знам, Пари".
А той отговаряше: "Какво правиш? Говорим си".
Както и да е.
Матю, извинявай, беше тъп ход.
Така стигаме до глава четвърта: "Чепове в кутии".
ГЛАВА ПЕТА ЧЕПОВЕ В КУТИИ
Албумът се продаваше като топъл хляб и концертите ставаха все по-щури.
Пиехме и псувахме много.
В южните щати се опитаха да ни забранят за перверзно поведение.
Измъквахме се с бус след концертите,
за да напуснем щата и да не ни арестуват.
Британските вестници постоянно пишеха за нас.
Докато дойде ред на турнето в Англия,
бяха измислили доста лъжи
и ги бяха отпечатали във вестниците.
ИДОЛИ СЕ ГАВРЯТ С УМИРАЩИ ДЕЦА
Всички очакваха да сме откачени маниаци.
Не сме правили такова нещо. Нека да се знае.
МРАЗИМ АНГЛИЯ ДА, ТОВА СА "БИЙСТИ БОЙС"
Честно казано, харесва ми, че ме наричат "ужасния Хоровиц".
Готино е. - Да.
Жалко, че не ти стана прякор.
"Ужасния Хоровиц" ли? - Да.
Провели са заседание в парламента, за да решат дали да ни пуснат в страната.
ИЗЧЕЗВАЙТЕ, ЗВЕРОВЕ
Така беше.
И наистина във всеки град, в който имахме концерт,
тълпата имаше отношение от типа "не можете да се мерите с нас, копелдаци".
На последното шоу в Ливърпул
публиката беше полудяла.
"БИЙСТИ" В МЕЛЕ
Още на първата песен в Ливърпул
тълпата запя футболни химни и започна да ни замеря с боклуци.
После заваляха кенове от бири.
За бога, Майк!
Истинска градушка от консерви и бутилки.
Прекратихме концерта по средата и се върнахме в Лондон.
"БИЙСТИ БОЙС" БЯГАТ
След всичко това би следвало да си починем.
Логично беше да се успокоим.
Но не.
Заминахме направо на турне в Япония.
След турнето в Япония
се върнахме в САЩ и направихме още едно турне.
Без почивка.
Не се спряхме.
Ръсел казваше: "Следва ново турне.
Ще направим много пари и ще станете рокзвезди".
"Както кажеш, Ръсел".
Той беше мениджърът.
Щом казва, че тръгваме на турне, това ще правим.
Не се съмнявахме в него.
Искахме да сме на сцената и да пеем,
но не бяхме достатъчно зрели, за да кажем,
че вече не харесвахме песните си.
Чувството е ужасно.
Яух пръв показа, че не се чувства на място.
Забавлявахме се като приятели.
Концертите станаха нещо отделно -
шоу.
Шибана лъжа.
Бяхме уморени.
Липсваха ни близките ни.
Искахме у дома.
Липсваше ни отскочим до магазина за по един сандвич,
да сме хората, които бяхме.
Всички глупости, които ръсехме, клетката с танцьорката,
шибаните бири и чепът в кутията...
Срамувахме се от всичко това.
Бяхме свършили.
"Бийсти Бойс" се превърнаха от забавния тип с лампиона на главата
в грозния досаден пияница, когото искат да изхвърлят от дома си.
Като във филма на Бил Мъри "Омагьосан ден".
Героят преживява един и същи ден многократно.
В нашия филм проклетият чеп
се издигаше във въздуха в края на всеки концерт.
Проблемът беше, че ние поръчахме кутията и ние бяхме чеповете в него.
Чудехме се как да отупаме шоуто набързо,
за да вкараме проклетия чеп в кутията и да слезем от тъпата сцена.
НОВИНИ
Какво стана с "Бийсти Бойс"? През 1986 г. издадоха "Лайсънст Ту Ил",
един от най-успешните дебютни албуми.
Още не са записали следващ и всеки хвана пътя си
след турнето с "Рън Ди Ем Си" миналата есен.
Майк Ди и Ем Си Ей свирят с групи в Ню Йорк.
Ад-Рок прави своя кинодебют в Лос Анджелис.
Нов си в "Шърман", нали?
Преместихме се тук миналото лято.
Живеем в голямата къща.
Искаш ли да измием колата?
Сега ли?
Добре.
И така...
Участвах в този филм веднага след турнето.
Каза се "Загубени ангели" и е ужасен.
Не го търсете в мрежата.
И не го гледайте.
Моля ви.
Както и да е...
През последната година се чувствах сякаш торнадо ме е отнесло от Ню Йорк,
разнасяло ме е из целия свят и ме е пуснало по глава в Холивуд.
Тогава ме избраха за този филм.
Бях на 22 години и изобщо не разбрах какво ми се случи.
Не бях говорил с Адам и Майк от два месеца, без да сме се карали.
За пръв път нямахме желание да бъдем заедно.
Имахме нужда от почивка, всеки да хване по пътя си.
Яух беше в Ню Йорк и се забавляваше с "Бруклин".
Аз се снимах във филма в Ел Ей.
А Майк...
Ти какво правеше?
Истината е, че експериментирах с различни наркотици.
А, да.
Лично аз бягах от много неща.
Майка ми почина, малко след излизането на албума.
Възможността да избягам
се появи в най-подходящия момент.
След турнето продължих да бягам от чувствата си.
АДАМ ХОРОВИЦ, 22 Г.
Един ден след снимките се върнах в хотела
и рецепционистката ми каза, че са оставили колет в стаята ми.
Качих се горе и заварих огромен кашон от Яух.
Отворих го и вътре намерих друга кутия.
В нея - пак кутия, а в нея - още една.
В последната намерих голям плик с утайка от кафе.
И сред цялата гадост - касетка.
Демозаписите на групата му "Бруклин".
Странно е да говориш с някого ежедневно години наред
и после да не го чуваш няколко месеца.
Зарадвах се, че ми изпрати касетката.
Направи го, за да възобновим приятелството си,
но ме накара да се замисля.
Може би вече бяхме само приятели,
може би е приключил с "Бийсти Бойс".
Оказа се, че вече не бяхме група, защото Яух беше напуснал.
Каза ни го две години по-късно.
Било му писнало да е пияният на партито.
Каза, че Ръсел не го чувал,
че го убеждавал, че всичко е наред, че трябва да се върнем на сцената,
да продължим да пръскаме публиката с фалшива бира и да се правим на клоуни.
Яух не издържал и казал на Ръсел, че напуска.
И на всичкото отгоре не получавахме хонорари.
Плащаха ни за големите концерти, като в "Мадисън Скуеър Гардън",
но не получавахме нищо за мултиплатинения хитов албум "Лайсънст Ту Ил",
който записахме с приятели.
Забавлявахме се искрено, докато го правим.
Смяхме се заедно в кафенета, клубове, студиа, общежития, таксита и на партита.
Но сега, по някаква причина,
звукозаписната компания решава, че няма да ни плаща.
Рик и Ръсел. Нашите приятели. "Деф Джам".
Бяхме заедно от самото начало.
Смятахме успехите на "Деф Джам" за свои.
Всички бяхме приятели.
Ръсел каза, че сме нарушили договора си,
защото още не сме записали нов албум за "Деф Джам".
Ръсел искаше втора част на "Файт Фор Йор Райт (Ту Парти)".
Мислехме, че Ръсел вярва в нас като идея, като замисъл.
Оказа се, че е търсил трима бели рапъри за МТВ.
Можеше да бъдат други момчета.
Да се върнем на мен. Лос Анджелис.
Бях там и работех по проекта.
Спайк, направи ми една услуга.
Ще пуснеш ли частта, в която Адам пада в басейна?
Не... - Може ли да я видим?
Пусни я няколко пъти последователно.
Никога не съм скачал с кола в басейн.
Сигурно. - Добре.
Не мисля, че ако ми се случи,
когато колата скочи в басейна,
ще реагирам по този сексуален, оргазмичен начин.
Секси е. Не знам какво друго да кажа.
Та, както ви казвах, бях в Холивуд...
Стига вече!
Присъствах на голямо парти в Холивуд.
Седях край басейна, както се прави там.
Изведнъж отнякъде зазвуча прекрасна музика.
Исках се да разбера откъде идва
и тръгнах сред тълпата.
Шампанско? - Благодаря.
Така се движа на холивудските партита.
Дони Уолбърг? Здрасти.
Приключи ли?
Следвах музиката, за да разбера откъде идва.
Тя ме отведе до касетофон.
До него седяха Мат Дайк и "Дъст Брадърс".
МАТ ДАЙК, "ДЪСТ БРАДЪРС"
Казаха, че музиката е тяхна.
Толкова се впечатлих, че на другия ден се обадих на Адам и Майк
и им казах да дойдат в Лос Анджелис да се запознаят с тях.
И те дойдоха.
Не знаех как ще реагират,
защото не се бяхме виждали няколко месеца.
Но когато пристигнаха, всичко беше както трябва.
Говорихме си, слушахме музика.
Страничните ни занимания вървяха добре -
групата на Яух "Бруклин", моят филм, Майк си беше Майк.
Но всичко това ми напомни,
че "Бийсти Бойс" беше нашият живот.
За мен.
Взехме съзнателно решение да продължим,
но без мениджъри, продуценти и звукозаписни компании да решават.
Само ние тримата.
И така...
Малко са случаите в живота, когато отваряш нова страница.
Глава шеста: "Нова страница".
ГЛАВА ШЕСТА НОВА СТАРНИЦА
Музиката на "Дъст Брадърс" беше невероятна
и ни вдъхнови да запишем нов албум.
Но за да продължим да бъдем група, трябваше да говорим с издатели.
Един от тях беше "Капитол Рекърдс". Срещнахме се с техния президент.
Той каза: "Не сте записали нищо след "Лайсънст Ту Ил".
Рик и Ръсел свършиха всичко. Вие сте техни творения".
Но въпреки това реши да заложи на нас,
нищо че вероятността да им напишем втора "Файт Фор Йор Райт"
беше незначителна.
Срамувахме се от тази песен,
но не чак толкова, че да откажем договор за запис.
Сключихме договор с издател, трябваше ни мениджър.
Мотивите ни да го изберем не бяха от най-гениалните.
Избрахме го, защото беше мениджър на Кени Роджърс и Лайнъл Ричи.
Стори ни се смешно.
Понякога тъпите шеги не са за препоръчване
за финансовото ви бъдеще.
Нали?
Хрумна ни гениална идея,
че ако всички живеем заедно в една къща,
ще запишем много песни.
Взехме парите от тлъстия договор за нов албум
и с тях наехме суперскъпа луксозна къща в Холивуд Хилс.
Не беше каква да е къща в Холивуд Хилс.
Тази беше като музей на 70-те години.
Беше като "Съпрузите Харт" в комбинация с "Лодка на любовта"
и Ригъл Бийгъл от "Трима са компания".
"Съпрузите Харт" беше право в десетката. Страхотно сравнение!
Къщата беше собственост на Алекс и Мадилин Грасхоф.
Да. - Малка подробност.
В къщата намерихме заключен килер.
Когато си на двадесет години,
любопитен и друсан, и видиш заключен килер,
какво правиш?
Разбиваш с шут вратата, за да видиш какво има вътре.
В килера бяха всичките прекрасни ансамбли от 70-те години
на Мадилин Грасхоф.
Бяха...
Да.
Говорим за велурени манта на парчета.
Гащеризони от сатен.
Всичко беше лъскаво и прекрасно.
Кожени шапки, изискани ризи.
Как бихте закусвали -
облечени като Оскар Мадисън,
или облечени така?
Това е къщата. А това е Майк.
Изглеждаш чудесно.
Благодаря.
Ако имаш басейн, но той няма мост, за нищо не ставаш.
Моята стая не беше в къщата.
Беше отделна стаичка някъде тук.
В басейна имаше прозорче,
което гледаше към стаята ми и от стаята ми - в басейна.
През ден-два, в шест часа сутринта, чувах силно блъскане.
Събуждах се и виждах това.
Яух ми казва: "Ела да закусим".
Събуждахме се в къщата на Грасхоф,
закусвахме, после отивахме в студиото при Мат Дайк и "Дъст Брадърс".
Мат Дайк беше диджей и в апартамента му имаше стотици хиляди плочи.
Беше много готин.
Искахме да разберем какво знае.
"Дъст Брадърс" учеха компютърни технологии.
И ЗИ МАЙК, ВЕЗНИ
И Зи Майк беше диджей.
Джон беше компютърен гений.
Дотогава не бяхме виждали компютър в студио.
Запалихме се по семплите.
Това е мястото!
"ШЕЙК ЙОР РЪМП"
"Дъст Брадърс" ни показаха нов творчески свят.
Наслоявахме ли наслоявахме звуци.
Правехме всяка песен възможно по-плътна с текст, семпли и шеги.
Вземаме два-три мотива
и ги наставяме, песента става като колаж.
Мислехме, че правим песни от ново поколение.
Както сводник живея, скариди на яхтата си ям.
Нищо ми няма, куцам по рапърски.
Арестуваха ме на Марди Гра.
Ем Си Ей диша като козел.
Диското звучи.
Ем Си Ей, с въже ме закачи.
И така...
Помня една вечер в къщата на Грасхоф.
Яух пускаше миксове на песните, по които работехме.
Гледахме светлините на Лос Анджелис.
Бяхме доста друсани.
Яух се обърна към мен и каза: "Това е суперяко".
Отговорих му елегантно: "Да, наистина е прекрасно, пич".
Буквално.
По онова време Яух се отприщи творчески.
Рик и Ръсел ги нямаше и правехме всичко сами.
Работата на една група не приключва със записа на песните.
Имаше фотосесии за пресата.
След "Лайсънст Ту Ил" не искахме фотосесии
с непознати хора.
На Яух му хрумна да се снимаме сами.
"Вземаш това чудо и го закачаш на фотоапарата.
Получава се..."
Ето това!
Страхотен си, Майк.
Благодаря.
Дойде ред на обложката на албума. Яух каза:
"Лесна работа. Ще използваме фотоапарат, който прави снимки на 360 градуса.
Това ще бъде обложката".
Бяхме заедно ежедневно, винаги.
Яух знаеше за всички нови технологии, а ние казвахме:
"Супер! Откъде знае за тях? Странна работа".
Когато издадеш албум,
звукозаписната компания ти назначава известен режисьор.
Но нас тогава ни гонеше параноя.
Не вярвахме на никого.
"Ще повикаме чичо ми,
легендарния шведски режисьор Натаниел Хорнблоуър.
Той ще ни помогне,
ще режисира всичките ни клипове".
"ЛУКИНГ ДАУН ДЪ БАРЕЛ ОФ Ъ ГЪН"
РЕЖИСЬОР НАТАНИЕЛ ХОРНБЛОУЪР
Яух приписа на чичо си много от експериментите и режисурата.
Но Яух беше движещата сила.
В клипа на "Лукинг Даун Дъ Баръл Ъв Ъ Гън" сме само ние, с дрехи на Мадилин Грасхоф.
Облякохме нейните дрехи.
Разходихме се с колата и снимахме.
Благодарим ти за услугата, Мадилин.
"ШАДРАК"
Давам на бедните и им благодаря.
Те знаят повече от диджеите.
Имам това право. - И предизвикваш всички.
Хорнблоуър присъстваше на снимките.
Не ни пречеше, защото беше чичо на Яух,
но беше алкохолик, не знам какво друго да кажа.
Да, пийваше си.
Както си записвахме,
изведнъж на дивана припадаше швейцарец.
Вижте какво трябваше да търпим с чичото на Яух.
Чувствам се странно,
защото не съм свикнал да заставам пред камерата.
Предпочитам да бъда зад нея.
Облечен си за ролята.
Това е традиционна носия от родината ми.
Подигравайте ми се,
но на мен може да ми се струва смешно да ви гледам в костюми,
може за мен това да е глупаво.
И аз мога да се подигравам.
Между тревата, закуските и партитата
успяхме да приключим и да предадем албума и снимките.
Ето така.
Вълнувахме се.
Гордеехме се с албума си.
Очаквахме хората да си го купят
и да разберат, че можем повече от "Файт Фор Йор Райт".
Очакваха да се засрамим, че "Деф Джам" ни зарязаха.
Не. - Но не.
Бяхме на седмото небе.
Как е? Ние сме "Бийсти Бойс" по "МТВ Рапс".
Боже!
Момиче, знаеш, че е вярно.
Майк Ди те обича.
Дадохме много интервюта за албума.
Бяхме готови за "Мадисън Скуеър Гардън".
"Капитол Рекърдс" бяха зад гърба ни.
Вълнуваха се повече от нас.
"Бийсти" не са...
ПАРТИ ЗА "ПОЛС БУТИК"
...управлявани от други хора.
Изключителният успех на първия им албум "Лайсънст Ту Кил" не беше случаен.
Уважавани имена в рапа,
като Изи-И, Ем Си Хамър и "Пъблик Енеми" казват,
че момчетата са талантливи.
Музиката им е адски свежа.
Притежават дарбата.
Стига приказки.
Да вдигнем знамето.
Батман, внимавай.
"Бийсти Бойс" ще те съсипят през лятото.
И тогава, на 25 юли 1989 година...
...пред целия, тръпнещ в очакване свят...
...излезе новият ни албум "Полс Бутик" и...
Нищо.
Дръжки.
Глава седма: "Дръжки".
Радиата не пусках новите ни песни, МТВ не пускаше клипа ни.
Никакви концерти, никакъв интерес.
Хората ни забравиха.
Почувствахме се като симпатична прическа от седми клас,
от която сега се срамуваш.
Бях много изненадан,
че "Полс Бутик" не бе оценен по достойнство,
защото докато работехме по него, ми се струваше,
че е много по-добър от "Лайсънст Ту Ил".
Докато записвахме песните, си мислех, че са много по-добри,
че ще пожъне по-голям успех.
Когато това не се случи, си казах: "Човек никога не знае".
Затова вече не правя прогнози.
На никого не му пукаше за новия ни албум.
Единственото изключение беше нашият стар приятел г-н Дон Корнелиъс.
Момчета! Зверчета?
Как сте, господа?
Как си, Дон? - Добре.
Здрасти. - Дон.
Как е? - Здрасти.
Как е, Дон? - Добре.
Ясно. - Мир.
И на теб, братко.
Какво е "Дон Корнелиъс"?
Ти измисли това име!
Това си ти!
Искам да кажа, че и друг път сме били гости в твоето шоу.
Гледаме го от...
Много хора не знаят, че те гледаме от малки.
От толкова отдавна.
Имам албума "Соул Трейн".
Когато и да дойдете в града,
винаги се отбивайте при мен.
Добре.
"Бийсти Бойс"!
"СОУЛ ТРЕЙН"
Уплаши Дон Корнелиъс.
Пусни го пак.
Имам албума "Соул Трейн".
Защо, Майк?
Видя ли каква блуза носех?
Не можеш да носиш риза.
Приличаме на четирима души от четири различни групи.
Искам да отбележа,
без да анализираме,
че имаш вид сякаш ще повърнеш на рамото на диджей Хърикейн.
Не ти е добре.
Или ми се спи, или ми се плаче.
Искам да се извиня на г-н Дон Корнелиъс
за ненужно агресивното си поведение към него.
Може би съм пушил нещо, което те кара
да погледнеш най-близкия си приятел, да го удариш в корема
и да го метнеш в канавката.
Агресивна лудост. - За бога, много си конкретен.
Тревата, която съм пушил, трябва да се нарече "Стивън Сегал".
Лирично отклонение.
През 1988 година отидохме да гледаме Джими Клиф.
Бяхме супернапушени.
По средата на шоуто...
Беше лято, концерт на открито. Джими Клиф прекъсна песента
и каза: "Каня на сцената един велик актьор.
Г-н Стивън Сегал".
По-скоро каза: "Каня един велик, велик актьор!".
Можеше без ямайския акцент.
Стивън Сегал се появи, облечен като нинджа,
поблъска по тимбалите и излезе.
И знаеш ли какво?
Това беше шантава работа.
Ша-ша-ша...
ШАНТАВА РАБОТА
Шантава работа.
Не мислиш ли, че не е смешно?
Затова го бяхме отрязали. - Да, да го махнем.
Видно е, че тогава не бяхме на себе си.
Определено.
Когато си вложил много усилие, време и емоции в нещо,
а то се окаже провал...
Бях съкрушен.
Всички очаквахме "Полс Бутик" да стане сензация.
Провалът ни подейства отрезвително.
Какво става? Майк Ди слуша.
Здравей, приятелю.
Обажда се Бил Харпър, твоят счетоводител.
Как си, приятел?
Трябва да обсъдим някои неща.
Финансовата ви ситуация се промени.
Оказа се, че парите ви са свършили.
Какво?
Виж, приятелю, преместихте се в Ел Ей,
наехте огромна къща с мост над басейна,
карате скъпи коли,
харчите милиони за скъпи студиа.
Работата го налага.
Харчите по 4200 долара седмично за бадемово мляко.
И то е за работа.
И какво се случи? Фалирахте.
По дяволите, Бил. Кофти работа.
Така е.
Ще затварям. Дони Озмънд ме търси на другата линия.
Нарекохме този период "Чистилището на Пол".
Добрата новина е,
че бяхме подписали договор за няколко албума.
Колкото и да не им харесваше,
от "Капитол" трябваше да ни дадат пари за нов албум.
Наложи се да намалим разходите.
Бяхме похарчили много пари
в лъскави студиа за записите на "Полс Бутик".
Решихме парите за албума да инвестираме в наше собствено студио
и така да спестим.
Намерихме стара бална зала в Атуотър,
заспал район на Лос Анджелис,
където нямаше живот.
Там направихме звукозаписно студио с кош за баскетбол.
Яух направи и рампа.
Искахме да свирим своята музика,
въпреки че още не знаехме каква е.
Изнесохме се от къщата на Грасхоф. Наехме си евтини апартаменти.
Яух живееше в дървена колиба.
Наистина.
Намалихме разходите.
Както винаги, искахме да правим същото -
да свирим, да излизаме, да се шегуваме.
Но този път щеше да бъде различно.
Решихме вместо да използваме семпли,
да свирим с инструментите си.
Защо да не звучим като "Митърс"?
В началото не се получаваше.
Бях пънк китарист, а се опитвах да свиря джаз и соул.
Не беше приятно.
Майк се справяше с ударните. - Благодаря.
Яух си купи акустичен бас и веднага се научи да свири на него.
Не знам дали сте опитвали да свирите на такова нещо,
но изобщо не е лесно.
Новата ни програма беше да се събираме в студиото
и да свирим с приятелите си Мъни Марк и Марио Си.
Запознахме се с Марио Си покрай "Полс Бутик".
Беше техник на "Дъст Брадърс".
Помолихме го да ни помогне със студиото.
Накарахме го да остане да работи с нас.
Докато живяхме в луксозната къща в Холивуд,
Майк разби външната порта с колата си.
Вярно е.
Марио имаше приятел дърводелец - Марк Нишита.
Той я поправи.
Марио ни каза, че е и велик пианист.
Когато влязохме в студиото,
го помолихме да ни помогне да направим звука по-фънки.
Увеличи малко.
Яух на баса. Аз съм с китарата.
Заслушай се в звука. Ще я счупиш.
Свириш сложни акорди.
Марк е на йониката. Имаме синхрон, нали?
Това продължи около година. Бяхме много щастливи.
Учехме се да свирим на инструменти, записваме семпли и бийтове.
Правехме музиката, която харесваме.
Единственият проблем беше, че нямахме завършена песен.
Дойдеше ли време за вокалите, ни обземаше колебание и свян.
Бяхме в странно състояние, не можехме да намерим гласовете си.
Как трябва да звучим?
Смятахме се за рапъри, защото имахме два рап албума.
Но за какво да рапираме?
Не се чувствахме като хората, записали "Лайсънст Ту Ил" и "Полс Бутик".
Не знаехме как да продължим.
Една сутрин ме събуди телефонът
и научих нещо, което ме разтърси.
Обади ми се разплакан родител на приятел.
Бащата на Дейв Скилкен ми каза, че Дейв е починал от свръхдоза.
Беше на 20 години.
Дотогава не бях губил приятел.
Познати - да, но не и толкова близък човек.
Чувството беше различно.
Дейвид Скилкен.
Отидохме в Ню Йорк за погребението му.
Поздрави, Дейв. - Здравейте.
Бях адски тъжен.
Това е Дейв Скилкен.
После отидохме в някакъв бар.
Това се прави, когато загубиш приятел.
Сядате с халба и си спомняте за него.
Почувствахме се неловко сред приятелите си.
Мислехме, че ни свързват с "Файт Фор Йор Райт"
и няма да ни приемат.
Но Кейт и другите не реагираха така.
Седяхме и скърбяхме за приятеля си Дейв.
Не осъзнавахме колко много значи това за нас.
Неслучайно бяхме приятели.
Пътуването ни отново ни свърза с Ню Йорк.
Беше приятно да бъдем отново заедно.
...се самоуби и...
Как да завързвам нови приятелства?
Колкото и да ни беше тъжно, върнахме се в студиото в Ел Ей.
Може би заради срещата с приятелите
или заради промените в живота ни, дойде и вдъхновението.
И започнахме да завършваме песните.
"ДЖИМИ ДЖЕЙМС"
Имахме усещането,
че не бива да спираме.
Включвахме всичко, което харесвахме.
Албумът ни можеше да бъде смесица от различни стилове,
да включва звуци, диалози, семпли,
всичко, забавно за нас.
Когато си на 22 г., чувствата ти са объркани.
Не можехме да ги изразим.
Именно бурята от чувства,
които не можехме да изразим,
вложихме във всичко, което правим.
Хора, как сте? Има нова зора.
Нова сутрин за майката Земя.
От доста време жадуваме за слънце,
но то сега ярко грее и облаците ще разсее.
Приемете това за официално приглашение
за призив за повече вдъхновение.
Винаги съм искал да взема
едно готино парче от житейската схема.
Изпращам любов във всички посоки.
Грабвам микрофона на посоки.
Не се преструвам, естествен съм тука.
Ако не ме харесвате, не ми пука.
Казахме "майната му" на всичко.
В смисъл...
Правехме каквото ни харесва. Щом "Клаш" имаха пънк, реге и рап песни,
защо не и ние?
Защо да не включим песен за друсани, рап песен
и хардкор песен?
Това е "Тайм Фор Ливинг".
Решихме да експериментираме с най-различни звучения.
Записахме семпли с инструментите си.
Беше ни за пръв път.
Докато експериментирахме, си позволихме дори да пеем.
И това не бяхме правили.
Решихме да опитаме на всяка цена.
Нещо се появява на повърхността.
Огънят е навсякъде.
Но всичко това е илюзия.
Парчето нарекохме "Съмтинг Гот Ту Гив".
Яух написа текста, който беше за съзряването.
Има логика, защото тогава Яух експериментираше с всичко.
Искаше да прекрачи всички граници.
Обаждаше ми се в 4,30 ч. сутринта:
"Записвам гълъби. Ела да ги чуеш". А аз: "Пич, спя".
Не говорехме за това.
Беше в период на трансформация.
Скиташе по света,
скачаше със сноуборд от хеликоптери, обикаляше Непал.
Научаваше всичко интересно
за филми, будизъм, музика.
Запознаваше се с най-различни хора.
Ако съм ви предал чувствата си, значи съм създал шедьовър.
"ПАС ДЪ МАЙК" ("ПОДАЙ МИКРОФОНА")
Мислите си с походка изразявам.
Чувствата си с думи предавам.
След две години в нашето студио
завършихме "Чек Йор Хед".
"БИЙСТИ БОЙС" "ЧЕК ЙОР ХЕД"
Глава осма: "Албумът, който промени всичко".
Вълнувахме се за "Чек Йор Хед".
Искахме да изнасяме концерти. Наехме нов мениджър - Джон Силва.
Каза, че ако наистина искаме турне,
трябва да си скъсаме задниците от работа в клубове,
да работим здраво, за да стигнем до по-голяма публика.
Беше честен с нас.
Оказа се прав, защото тогава на малцина им пукаше за нас.
Все още е наш мениджър.
И така...
Добрата новина беше, че имаме екип за турне.
Лошата новина беше, че трябваше да работим здравата.
Измъквам се от леглото и се тътря към кухнята.
Наливам си чаша амбиция.
Прозявам се, протягам се, опитвам се да се съживя.
Скачам под душа и кръвта ми се раздвижва.
Навън е пълно с хора като мен,
работещи от девет до пет.
От девет до пет - ама че начин да се прехранваш.
Едва оцелявам, работата ме изстисква.
Използват ума ти и не получаваш признание.
Ако им се дадеш, ще полудееш.
Пет години по-рано свирихме в "Мадисън Скуеър Гардън".
Да. - Сега бяхме в клубовете.
Мислите си, това ни смачкваше, но падението може да е забавно.
И пред двеста души да свирехме,
залите бяха пълни.
Публиката не беше като онази от 1987 г.
"Лайсънст Ту Ил" беше роктурне.
Концертите през 1992 г. се посещаваха от сродни перковци.
Чувствахме ги близки.
Свирехме за хора, с които искахме да се сприятелим.
Още търсехме точната визия на групата си
и след година участия разбрахме накъде вървим.
Чак към края на турнето "Чек Йор Хед"
можех да кажа със сигурност, че се смятам за музикант.
След година участия се върнахме към записите.
Прекарвахме си чудесно заедно и на сцената.
Защо да спираме?
Сякаш "Чек Йор Хед" и "Ил Къмюникейшън" се сляха
и ние продължихме напред.
Всяка вечер отивахме в студиото с желание.
Всичките ни приятели идваха при нас.
Имахме баскетболно игрище и рампа за скейтборд.
Добавете и музикалното оборудване.
Идваха страхотни хора.
Кю-Тип играеше баскетбол и записа куплет в "Гет Ит Тугедър".
Крисчън Хосой и Джейсън Лий идваха да карат борд.
Биз Марки идваше често.
Обади се старата ни приятелка Джиф Къниф.
Помоли ме да чуем демото на нейната група "Лъшъс Джаксън".
Яух...
"ЛЪШЪС ДЖАКСЪН"
Яух каза:
"Страхотни са. Да основем лейбъл и да издадем албума".
Вече имахме лейбъл - "Гранд Роял".
Музиката беше страхотна, а за нас беше още по-скъпа,
защото Кейт се включи в "Лъшъс Джаксън" на изявите им.
Десет години по-късно животът отново ни събра.
Всичко това се случваше в нашето студио - в "Джи-Сон".
Един ден влязох и чух Яух да свири страхотен бас риф.
Беше толкова добър, че приличаше на завършена песен.
"Яух, какво е това?", попитах.
А той каза: "Наше е. Сега го написах".
Седнах и се включих с барабаните.
После и Мънки Марк седна на йониката.
Адам включи китарата си и засвири.
Набързо написахме аранжимент.
Беше най-бързата песен досега
и стана наш любим инструментал.
Незнайно защо месеци наред остана без вокали.
Бяхме почти готови с албума
и трябваше да направим нещо с нея.
Пробвахме да я запишем като рап, но не се получаваше.
Хрумна ми една идея. Отидох в дома на Марио Си
и той ме записа как крещя.
Текстът беше за това какъв лош човек е Марио
и как ни саботира и ни дърпа назад.
Реших, че ще е забавно ме запише как му се карам.
И така, слушай, защото нищо не можеш да кажеш.
Изключваш ме с едно копче.
Обаче аз съм...
Хрумна ми да се снимаме като ченгета под прикритие с понички.
После решихме направо да заснемем клип.
Спайк дойде при нас и се маскирахме.
Тичахме като луди,
без разрешителни от полицията, пожарната, от никого.
Може да не получиш каквото виждаш.
Затова недей да се навиваш.
НЕЙТАН УНД В РОЛЯТА НА КОЧЕСЕ
Казвам ти, това е саботаж.
ВИК КОЛФАРИ - БОБИ НОВОБРАНЕЦА
АЛАСОНДРО АЛЕГРЕ - НАЧАЛНИКА
"САБОТАЖ"
Това отново промени всичко.
През онова лято рекламирахме участието си в "Лолапалуза".
И така, намираме се в Минесота,
на огромно поле, в далечината се виждат огньове.
Публиката беше щура.
Върнаха ни на бис и изпълнихме "Саботаж".
Морето от хора полудя още повече.
Слязохме от сцената, спогледахме се и си казахме:
"Имаме нова последна песен".
Всичко това тръгна от Яух и от бас рифа, който изсвири.
Сигурно ви се е случвало да сте с приятели
и някой да каже нещо небрежно, което да ви хареса.
Но когато нещо, което за момента е незначително,
се превърне в нещо вечно и важно...
Това се случва рядко.
Миналата година дадохме много интервюта
за "Книга за "Бийсти Бойс".
Най-много ни питаха
за текста на Яух за песента "Шуър Шот".
Отдавна искам да ви кажа
да не насилваме никоя жена.
Всички майки, сестри, съпруги и приятелки
ще обичам и уважавам докрай.
Когато написа тези думи, нямаше някакъв конкретен повод.
Яух ги беше написал заедно с други текстове
и ги изпя на микрофона.
Нашата реакция беше: "Еха! Хубаво е, че го каза".
Думите му докоснаха много хора, но и нас двамата.
Двете години записи и турнета с двата албума бяха важни за нас.
Променихме посоката на групата. Променихме имиджа си като хора и приятели.
Вече мислехме за света, а не за нашия свят.
Когато през 1987 г. бяхме известни,
участвахме в "Американ Бандстанд" и не ни пукаше.
Успиваш се за училище, не ти се става.
Тогава не работехме особено върху себе си.
Седем години по-късно, когато изпяхме "Саботаж" на наградите на МТВ,
бяхме подковани.
Когато участвахме във фестивали или телевизионни изяви с друг групи,
отивахме там като на състезание.
Свирехме, за да победим.
Казахме го на шега,
но това беше чистата истина.
Искахме всички зрители на шоуто или фестивала
да кажат на приятелите си на другия ден: "Бийсти Бойс" избиха рибата".
Свирехме, за да победим.
И на Музикалните награди победихме, нали, Майк?
А? - Да. Отбелязахме победа.
Несъмнено, грабнахме наградата.
По-късно същата вечер Спайк Джоунс беше номиниран
за "Най-добър режисьор" за "Саботаж", но не получи наградата.
Тогава Хорнблоуър, чичото на Яух, полудя.
Победителят в категорията "Най-добър режисьор" е...
Прочети го.
"Ар И Ем".
Това е възмутително! Спайк е режисьорът, който...
Аз съм от Швейцария. Искам да го знаете.
От малък мечтая Спайк да спечели тази награда.
А ето какво стана.
Това съревнование е фарс!
Идеята за "Междузвездни войни" беше моя.
Еха!
Глава девета: "Връщам се в Ню Йорк".
Мисля, че другото ми омръзна...
В Лос Анджелис беше страхотно.
Имахме къща с мост над басейна,
страхотно студио, чудесни приятели, направихме много песни
и станахме истински музиканти.
Останахме там осем години, времето летеше.
Вече бяхме 30-годишни, тъгувахме за дома.
Липсваха ни близките ни.
Яух пръв се върна в Ню Йорк.
Приключи с обикалянето по света.
Искаше да живее като нюйоркчанин.
С Адам го последвахме, за да се отдадем на голямата си страст -
астрофизиката.
Но не се получи.
Лятото на 1996 г.
Бяхме у дома и живеехме като гимназисти.
Разхождахме се из града,
създадохме нови приятелства, слушахме и правехме нова музика.
Не бяхме по-зрели, но се чувствахме у дома.
След около две години
правене на музика, поръчване на храна, шеги, излизане вечер, още музика,
завършихме албум.
Той е любимият ни, защото е експериментален.
"Хелоу Насти".
"БИЙСТИ БОЙС": "ХЕЛОУ НАСТИ"
Турнето за този албум беше най-голямото в кариерата ни.
Не заличи "Файт Фор Йор Райт",
но този път можехме и без нея.
Тогава бяхме почти зрели хора.
Бирата, чепа и купонджиите ги нямаше.
Онези хора вече ги нямаше.
Бяхме пораснали.
Извън групата живеехме като зрели хора.
Имахме сериозни връзки, лейбъл,
списание, магазин за велосипеди, но основната ни дейност
беше да записваме и да свирим заедно.
Не бих казал, че бяхме пораснали, но бяхме помъдрели.
Може да се каже, че дължим на Яух
осъзнаването на грешките, които бяхме допуснали.
Това не е съвсем вярно. Бяхме готови за промяна.
Окуражавахме се взаимно да правим каквото желаем.
Ако Яух искаше да запишем "Будисатва Вау",
песен за будисткия обет за по-добър живот, правим я!
Страхотна идея!
Съзряхме достатъчно, за да разберем,
че това, което правим е важно
и че оказва добро или лошо влияние върху хората.
Радваме се, че доживяхме да го кажем.
Имаме късмета да успеем да променим някои неща.
В "Хелоу Насти" има песен на Адам - "Сонг Фор дъ Ман"...
Къде си? Адам я написа.
Разказва се за реакциите на мъжете, когато покрай тях мине жена.
Един журналист го нарече "лицемер"
и го предизвика за песен от времето на "Файт Фор Йор Райт".
Когато чух отговора му, изпитах гордост, че сме приятели.
Каза нещо от сорта:
"По-добре лицемер, отколкото да не се развивам".
Добре.
Ще ви разкажа история за...
Ще ви разкажа история от "Книга за "Бийсти Бойс".
Добре.
"Последното участие".
Не знаехме, че то ще е последното в живота ни.
Денят беше съвсем обикновен.
Участието ни беше в голям фестивал в Тенеси - "Бонару".
Годината беше 2009.
Очакваха се стотици хиляди зрители.
Бяхме основната група.
Отидохме в Тенеси по-рано, за да снимаме клип за нова песен.
Бяхме ние, рапарът Нас и режисьорът Роман Копола.
За нас беше нормално да участваме в огромни концерти
и Роман да ни снима как тичаме
из супермаркети в Тенеси.
Всичко странно ни се струваше нормално.
Нищо в живота не прави пълен кръг.
Може би понякога е шестоъгълник,
но при мен той винаги е безформен,
сякаш нарисуван от детенце с пастел.
Не отричам, че има закономерности.
С Яух и Майк бяхме заедно,
смеехме се, бяхме едно семейство.
Ал Грийн довършваше изпълнението си на една от сцените.
Гласът му в далечината ме успокояваше,
също като в гимназията,
когато ги чаках в стаята си.
Но сега всичко беше различно.
Нищо не беше като преди.
Кейт Шелънбах не беше с нас в Тенеси.
Джон Бери го нямаше.
Дейв Скилкен, Боско, Капитанът,
Дейв Парсън, бащата на Майк...
Бащата на Майк, моята майка също.
Мнозина не бяха там. С Адам и Майк вече бяхме големи хора.
Готвехме нов албум и все още бяхме в играта.
Готвехме се за ново начало.
Да си основна звезда на фестивал, не може да се мери с участие в клуб.
Но не знаехме, че това ще бъде последният ни концерт.
Голяма загуба за музикалния бизнес.
Адам Яух от "Бийсти Бойс" почина след дълга борба с рака.
Беше известен като Ем Си Ей.
Тримата музиканти бяха начело на движение.
Яух беше самоук музикант и режисьор.
Адам Яух - Ем Си Ей - почина на 47 години.
Всеки човек има различни приятели.
Сред тях има негодници,
с които е забавно за кратко.
Напивате се и се смеете,
но не им се обаждате за физическа и емоционална помощ,
защото са несериозни.
Има приятели, които виждаш понякога, защото ви е забавно,
и си казваш: "Трябва да се виждаме по-често",
но никога не го правиш.
Има и истински приятели, с които говориш с часове.
Които ти помагат да се нанесеш, идват в болницата
или винаги си добре дошъл да спиш на дивана им.
Всички знаем, че този тип приятели са рядкост.
Но има и още по-рядък тип -
приятелите, които те мотивират.
Тези, които не само вършат страхотни неща,
но настояват да ги вършите заедно.
И така става.
Адам Яух беше такъв приятел.
Беше неповторим.
Приятел, с когото всичко се случва,
който те вдъхновява да мечтаеш.
Това е песен, която Яух написа за "Хелоу Насти".
През 1990 г. Яух отиде в Индия и Непал и се срещна с тибетски монаси.
Искаше да проумее обета им за не насилие.
Защо бяха решили да не се борят с правителството,
което хвърля в затвора хора, развяващи знамето на Тибет?
Искаше да научи повече.
Искаше да помогне.
Но типично в свой стил, вместо да напише чек на организация,
основа своя.
"Миларепа Фънд".
Организира първия концерт "Свобода за Тибет" -
мащабно двудневно събитие в Голдън Гейт Парк през 1996 г.
Беше най-големият благотворителен концерт след "Лайв Ейд", историческо събитие.
Стотици хиляди души говореха за "Свобода за Тибет"
и сложиха стикери на колите си.
Чуха призива за ненасилие
благодарение на момчето от "Бийсти Бойс".
Кой има такъв успех?
С Яух и Майк прекарвахме заедно повече време,
отколкото с близките си.
Наистина.
А за моя приятел рапъра Майк Ди,
известен като Сладкия Лу и Майкъл Луис Даймънд,
знам всичко.
Той също ме познава добре.
Но Адам Яух е неразгадаем пъзел, главоблъсканица.
Довърши ти, аз не мога.
Лабиринт от идеи и емоции,
енигма, скрит коз.
Дори след 35 години заедно
не можех да предвидя какво ще направи или каже.
Той беше живо опровержение на представата
как и какво се очаква от един човек.
Той е будистът, който ми казва,
че е бил на афтърпарти на модно шоу.
Той изпя "Файт Фор Йор Райт (Ту Парти)"
и тръгна на изследователска мисия в Непал.
Срещна се с политици във Вашингтон
и им разказа какво е видял и научил.
Веднъж ми каза, че харесва Далай Лама,
защото е забавен тип.
Сигурно го е привлякъл
с духовните си идеи и будизма.
Но "забавен тип" беше логично обяснение за Яух.
Важно е да си забавен.
Кой може да се похвали, че работи с приятелите си?
Аз.
Имах този късмет.
Невинаги беше лесно и ползотворно.
Понякога двама от нас искаха да осъществят някаква идея,
всяка клетка от телата ни го желаеше и бяхме готови да започнем.
Тогава третият казваше:
"На вас може да ви харесва, но аз не си падам по тази идея".
Прибирах се вкъщи и се оплаквах на всички.
"Боже! Няма да повярвате какво направи Хоровиц днес.
Проклетият... Този тип ме побърква!"
Но колкото и да харесвахме песен, стих или идея,
обичахме приятелите си повече.
Включи ме, сякаш съм Еди Харис.
Предлагаш кашкавал сякаш съм в Париж.
Мислиш, че съм друсан,
но аз ще те раздрусам.
Кого се опитваш да дразниш? Може би съм изпуснал
причината да се усмихваш и да беснееш.
Представям си, че ги разбивам.
Въображението ми се разюзди,
точи се като мазна кал.
Ще се спусна по него със сал.
В текста ми има дълбоки разкрития.
Ще повикам подкрепление, когато ви разяря.
Казвай какво искаш!
Размахвам ти пари, а ти ме презираш.
Питам откъде имаш информация.
Мислиш ли, че ще избягаш от истината?
Няма да можеш.
Казвай какво искаш. - Какво искаш?
Какво искаш? - Какво искаш?
Казвай какво искаш!
Какво искаш?
Казвай какво искаш.
Какво искаш?
Обичам тези момчета.
Израснахме заедно и са страхотни.
В ПАМЕТ НА АДАМ ЯУХ
ИСТОРИЯТА НА "БИЙСТИ БОЙС"
Майк Ди!
Не се опитвай да ме умилостивяваш.
Остани, и няма да съжаляваш.
Номерът ми няма да запомниш.
Не можеш дори да се опомниш.
Метод и профил искам.
Данни от детството изисквам.
От река Хъдсън до Нил ще вървя.
Целия маратон ще издържа.
Да знаеш, че съм доста обидчив.
Хората казват, че съм див.
Ти си отровен, ти си лукав.
Рапофил съм аз корав.
Ако искаш битка, грешиш.
И на Уран не можеш да ме победиш.
Подложи римите ми на съмнение.
Ще те ти наложа изкупление.
Интергалактическо, планетарно. Планетарно, интергалактическо.
Отборът ни е джазов.
Не разваляй пейзажа базов.
На бийта съм сатана.
Пия кафето си със захар и сметана.
Трябва да продължа с пълна пара.
Сладък съм и нищо не може да ни скара.
Не си падам по насилие.
Светът ще променя чрез планиране.
Марио Си обича чистата игра.
Ще светна като лъскава дъга.
Рапът е моята мечта.
Дори Мо Дий го призна.
От завист сте позеленели.
За моите рими сте зажаднели.
От друго измерение, от нова галактика, интергалактически, планетарни.
Интергалактически, планетарни. Планетарни, интергалактически.
Нашето хип-хоп дърво е от старите.
Сваляй обувките и чорапите.
Римите ни са заразни като шарка.
Музиката ни е жива и запазена марка.
Известен съм с движенията на Флинтстоун.
Томи Ди започва бизнес за фон.
"Бийсти Бойс" оставят бийта...
...да заглъхне.
Когато рисувах графити, се наричах Слоп.
Ако рапът ми е супа, бийтът ми е пън.
Пази се, когато го разсека.
Аз съм секирата диджей Ад-Рок.
Нападни ме, и ще станеш за смях.
Ще те опържа в тигана.
Ще омекнеш и ще изпаднеш в шок.
Ще си спомниш за добрия д-р Спок.
Интергалактическо, планетарно. Планетарно, интергалактическо.
Друго измерение.
Хайде!
Всички да чуят!
Ние сме в Дейтона и купонясваме.
Една седмица пролетна ваканция не стига.
Минаха два дни и вече нямам пари.
Спя в колата, в хотела няма места.
Срещнах студентка, покани ме у дома.
Питах я какво следва.
"Психология", каза тя.
Казах й, че работя с МТВ.
Пожела да я запозная с Алан и Марта Куин.
Казах й, че аз съм Ем Си Ей.
Обещах й да и помогна. Намирам се в Дейтона.
И се забавлявам. - Ние сме "Бийсти Бойс".
МТВ. - Пролетна ваканция.
'86-та.
Какво толкова?
Миналата седмица бях в Минесота с "Бийсти Бойс".
Репетират за турнето си. Предизвикват Марки Марк и "Фънки Бънч".
Бих пял с тях. - Мога да го уредя.
Какво толкова?
"Не можете да се мерите с нас, копелдаци."
И докато... - Нека хората го осмислят.
Чуден британски акцент.
Майк!
Хайде, човече. - Имаме работа.
Време е. - Ставай!
"Поредният самолет, поредният влак, поредната мозъчна битка".
"Бийсти Бойс" рапираха в "Ноу Слийп Тил"...
Ерик. - Какво има в Бруклин?
Сигурно имате предвид грънджа. - Гръндж!
Гръндж!
Забелязали ли сте в "Коузи Суп Енд Бъргър" лъжицата за сладолед за бургери?
Имат чекмедже с месо, загребват с лъжицата
и слагат каймата на грила.
Като малки мечтаехме, когато пораснем,
да имаме чекмедже с месо.
Наистина. - Вярно е.
Нали? - Точно така.
Как вървят турнетата с "Фу Файтърс" и "Соник Ют"?
Израснах с момчетата от "Фу Файтърс".
Познаваме се от четиригодишни.
Ще ви кажа. - Момчетата са луди.
Пълни откачалки са.
Със "Соник Ют" се познаваме от бебета с биберони.
Така е. - Наистина.
Неспасяеми са. - С Търстън къпехме кучета заедно.
Човече, това куче е къпано.
Не ми викай. - Изкъпахме го!
Не може да къпеш кучета до края на живота си.
Да вървим на турне, да изнесем концерти.
Бяхме развълнувани и много изненадани.
Освен това...
Бяхме изненадани, че Рик...
"Бяхме изненадани, че Рик е руснак".
Затова си пасваме, групите ни си пасват.
Като една голяма клика сме.
Любима част от шоуто?
Нашата поява на сцената.
Какво ще кажеш? - Тяхната "Кинг Ъв Рок" и нашето участие.
Това беше най-доброто.
И фойерверките. - Да, бяха страхотни.
Ние сме клика. - Да, обединена клика.
Знаете...
Майк загуби ума си. - По дяволите.
Какво му е на Майк?
Не може без обувки.
Къде има обувки?
И кадифените панталони ги няма.
МТВ обявява за новаторски всеки видеоклип,
който излиза от стандартите на режисурата.
"Шадрак" е интересен по две причини. Първо, заради добрата анимация,
второ, защото е режисиран и анимиран от член на групата.
Джонатан Дейтън и Валери Фери са заснели концертни кадри на "Бийсти Бойс".
После Ем Си Ей е изрисувал записа кадър по кадър
и създал страхотна анимация.
Вижте творението му - новия клип на "Бийсти Бойс" - "Шадрак".
Момент, Адам.
Съжалявам, Адам.
Адам... - Какво има, Дейвид Крос?
Съжалявам. Какво е това?
Кое, Бен Стилър?
Момчета. - Кой е там?
Как сте? - Стив Бушеми.
Как сте?
Минавах по улицата, отивах да си купя лотарийни билети.
Случайно чух...
Бях заспал, но ми се стори, че чух...
Споменахте "Полс Бутик".
Новият им албум се казва "Лайсънст Ту Кил"
и стана платинен за осем седмици.
"Лайсънст Ту Кил"?
"Ил"!
"Ил", Джоан.
Нося контактни лещи. Един момент.
Албумът им се казва "Лайсънст Ту Ил".
Глупаво заглавие на албум.
Всички знаят, че "Полс Бутик" беше рекламен провал.
Жалка грешка. - Фиаско.
Пълен ужас. - Не се купуваше.
Сигурно сте се почувствали унизени.
Грандиозен провал.
Благодарим за напомнянето. - Всички го знаят.
Падна като дърво в гората, никой не разбра за него.
Въпросът ми към вас е как успяхте да продължите...
Не как, а защо продължихте с групата?
Но... - Всички знаем,
че сега го прославят като най-знаменития рап албум на всички времена.
Исках да кажа, Адам, че за мен е като рапърски "Пет Саундс".
Прекомерно използване са семпли, на наслояването...
Семпли, слоеве.
Хип...
Хоп...
Казвате, че никой не е харесал албума.
Имам чувството, че ни залъгвате.
"Албумът не струва,
но искам да кажете, че си го бива."
Искате да се почувстваме виновни,
че сте недоволни.
Няма да коментирам.
Голяма работа!
Здравей, Майк! - Как си?
Тази вечер... - Здрасти.
Днес е световната премиера на "Джими Джеймс".
Добре.
От "Малки негодници" ли взехте заглавието на песента "Джими Джеймс"?
Не, от "Тримата ми сина".
От епизода, в който чичо Чарли се ядосва на най-умния син.
От всички турнета, в които сме участвали,
Майк е най-странният музикант.
Той не е с всичкия си.
Здравей, аз съм Майк.
И? - Аз съм от "Бийсти Бойс".
Здравей.
"Мрак преди пукването на зората.
Сенки по сребърна лъжичка.
Ръчно изковани ножове, детски балон."
Не изпускайте лятното турне на "Бийсти Бойс".
Да! - Какво следва?
О, да! - Какво ще правите след това?
"БИЙСТИ БОЙС" - ДЪФ
Купонджии, "Рън Ди Ем Си" и "Бийсти Бойс" идват при вас.
Ще покорим сцената, нали, момчета?
Бебче! - Какво толкова?
Вече го изкъпахме.
Не ми викай.
Превод Анна Делчева