Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jakožto vrchní velitel jsem rozhodl, že je v našem národním zájmu
vyslat do Afghánistánu dalších 30 tisíc amerických vojáků.
Tato osm let trvající válka si vyžádala obrovské lidské a materiální ztráty.
Toto rozhodnutí po vás žádá ještě víc.
Nejtěžší část břemena nesou vojáci a jejich rodiny.
Nech toho, Joey!
Už je to plný.
Tohle jsou místa v Afghánistánu, který táta navštívil. Jeho první základna.
Tohle byl myslím jeho stan.
Tady zdraví jednoho ze svých vysoce postavených nadřízených.
Tamhle je jeho náklaďák.
Tohle je můj táta, já a Joey.
Já vím, strejdo Shawne, ale skáče to ze strany na stranu. Tak psát nemůžu.
- Nemůžou? - Jo. Ale mám počkat...
Jmenuju se Joey.
Je mi sedm a půl let. Mýmu bráchovi je...
dvanáct a půl. Aspoň myslím.
- Asi se budu učit o gepardech. - Dobrá volba. Je to zvíře.
Můj táta se v Afghánistánu snaží pomoct naší zemi.
Strejdo, víš, že to nebudu jíst.
Říká, že kdyby tam teď nebyl, za chvíli by u nás doma v noci stříleli teroristi.
VÍTEJ DOMA, BRIANE
Strejda říkal, že u něj oba můžeme být 14 měsíců.
Stěhování bylo těžký, musel jsem si najít nový kámoše.
Kluky vezmu já. Potkáme se na letišti. A pak...
Isaac je přímo tady, zrovna něco dělá. Isaacu, tvůj táta. Je v Atlantě.
Ahoj, tati.
Dobře. Jo.
Táta se vrací domů na dvoutýdenní dovolenou.
Až vejde do letištní haly, rychle k němu poběžím.
Joey, tamhle je tátovo letadlo! Vidíš ho?
Jo!
VÍTEJ DOMA
Schválně jestli uvidíme tátu. Já vím. Dívej se, jestli ho uvidíš.
Podívám se, jestli... Budu mávat, kdyby mě náhodou viděl.
Táta vychází první. Tak běžíme!
Drž to pořádně! Tvař se vesele.
TATÍNEK JE V AGFHÁNISTÁNU
Tak dělejte, pane Vojáku.
- To je on? - Ne, tak svalnatej není.
Táta... Tak svalnatej není.
- Je tady. - Podržíš mi to?
Jo, utíkejte!
Mám vás tak moc rád. Ahoj.
Ahoj.
Mám vás moc rád. Jste rádi, že jsem tady?
- Co? - Jo.
Co je to?
- Jsem šťastnej. - Jsem rád.
- Vypadáš pořád stejně, tati. - To doufám.
- No teda. - Byl jsem pryč jen půl roku.
- Cítím pekáč. - Jo, posiloval jsem!
- Cítím pekáče. - Já taky!
- Já taky. - Mám tě rád.
- Mám tě rád, tati. - Chyběl jsi mi.
Ty mně taky.
Jsem rád, že jsem doma. A promiň, jestli zapáchám.
To neva. Smrdíš jako normální voják. Jako vždycky. Mám to rád.
- Mám to rád. - Normální voják?
- Ahoj, lidi. - Ahoj!
Vítej doma.
- V pohodě? - Jo. Zpívám si svůj oblíbenej song.
Joe.
- Joey! - Jo?
- Isaacu, ta rovnátka ti sluší. - Co?
- Ta rovnátka ti sluší. - Děkuju.
- Mám zuby jako řezník! - Opovaž se je rozbít, budeš mít malér.
Nerozbiju.
Když byl táta v Afghánistánu, přišlo mi, že mám na ramenou aspoň 12 kilo.
A když se vrátil, jako by to najednou... zmizelo.
Už jste se nasprejovali?
Je mnohem snazší být četařem než sám vychovávat dva kluky.
Jejich matka se po rozvodu vydala jinou cestou.
Soud přiřkl opatrovnictví mně. A tak je vychovávám sám.
Už je neviděla téměř dva a půl roku.
Ryba ukousla půlku návnady.
- Co? - Jo. Podívej.
Mrkejte. Zas tak velká není.
Každý den se sám sebe ptám, jestli pro ně dělám to nejlepší.
Plním svou povinnost vůči své zemi a dělám, co po mně chce Strýček Sam.
Ale co chce svět po mých klucích?
Dobře.
Plav.
Armáda je fakt super a vážně se mi líbí, že do ní patří.
Ale je těžký si v hlavě říkat:
„Prosím, ať se vrátí v pořádku domů...“
Bojím se o něj.
Málem jsem ji ulovil.
Až vyrostu, nevím, jestli budu chtít jít v jeho šlépějích.
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
SILNÝ VOJÁK
Ahoj, tatínku.
- Za půl roku, oukej? - Oukej.
Až se vrátím, zase si to spolu pořádně užijeme.
- Zvládnete to. - Jo.
Víš, že jakmile budu v letadle, přestanete plakat.
- Opravdu? - Ale jdi. Buď silnej.
Víte přece, proč to táta dělá.
- Musím jít. Budete mi chybět. - Mám tě rád.
Jděte za babičkou a dědou.
Mám vás moc rád.
Hlavu vzhůru.
Mám tě rád, tatínku.
KUNDÚZ, AFGHÁNISTÁN DEVÁTÝ ROK VÁLKY V AFGHÁNISTÁNU
Jak se máte, lidi?
- Jsou tu tři další... - Kurva!
- Ta vzadu je moje. - Ještě tu další.
- Co to je? - Pošta.
- Nechte to tady. - Díky.
Potřebujeme...
Táta chtěl, aby jedno z jeho dětí bylo v armádě.
Byl jsem nejmladší, tak to padlo na mě.
Jsem rád voják, protože jsem součástí něčeho většího, než jsem já sám.
Víte, čeho se nejvíc bojím?
Isaac má ve škole kamaráda. Jeho táta se po návratu z Iráku prý úplně změnil.
Takový táta být nechci.
Chci být stejně zábavnej taťka, co... Nedostaneme zpátky kauci,
protože jsme uvnitř baráku měli spoustu přestřelek kuličkovkama
nebo vodníma pistolema a odnesly to zdi. Takový táta chci být. Chci se vrátit domů
a bavit se s nima. Nechci na ně křičet nebo řvát. Takže tak.
Jedna letěla tamhle za stromem.
Někdy se snažím myslet na jiné věci. Protože když myslím na tatínka...
Je těžké... Promiňte.
Je těžké zůstat silný.
Vystřel.
Zásah!
Pojistku.
Jo!
Trefil jednu. Bezva.
Tatínek je vlastně ten...
koho mám teď nejradši.
Říkal, že bude v pořádku a že si o něj nemám dělat starosti:
„Starej se hlavně o sebe.“
V noci se o něj bojím.
Je tma a můžou se k němu přiblížit. A pak ho můžou...
Chybí mi moji kluci. Vím, že na mě myslí.
Isaac mi říká: „Tati, viděl jsem stejnej měsíc, co ty před devíti hodinama.“
A podobně kýčovitý věci. Ale jo, chybí mi.
Zažeňte je!
- Dobrý! - Jdeme!
Kryjte mě!
Pohyb! Jdeme!
Pamatuju si jen: zásah, pálení, motorová pila.
VOJENSKÁ NEMOCNICE WALTERA REEDA
- Můžeme? - Jo.
PROJEKT ZRANĚNÍ VÁLEČNÍCI
Trochu to ucítíte.
Nebojte.
Au!
OBOUSTRANNÉ PORANĚNÍ DOLNÍCH KONČETIN
Útočili jsme na vesnici pod kontrolou Talibánu
a afghánského policistu zasáhl granát.
Umíral.
Je mi fuk, že lidi řeší, jestli byl jeden z nás. Byl na naší straně.
Nenechám ho tam. Neměl jsem v úmyslu se nechat postřelit.
Chtěl jsem ho odtamtud dostat pryč. To se nepovedlo.
Náš zdravotník nám oběma zachránil život.
- Když se postavíte... - Všechno to vyletí ven.
Jo. Proto se vám udělalo nevolno. Protože cévy, co udržují krevní tlak v normálu
a pumpují krev, nejsou v pořádku.
Chtěli mi říct, že když už nebudu moct běhat,
můžou amputovat.
Moji nohu mi neseberete. Je to moje noha. Zvládnu to.
Mám se otočit?
Otočíte mě? Nezvládnu to.
Tady.
Je to divný. Ani jednou jsem nebrečel.
Nepřijde mi to skutečný. Je těžký pochopit,
že ho fakt zasáhla kulka ze skutečné zbraně vypálené skutečným člověkem.
Docela mě to sebralo.
Tak jo, tati. Jedeme.
Je úleva, že už tam není, ale nejspíš bude do konce života kulhat.
Kdykoli ho uvidím, jak kulhá... Bude mi z toho špatně.
Au!
TÁTA HRDINA
„Můj táta...
je... americký voják.
Můj táta je hrdina. Můj superhrdina.“
Chtěl jsem je všechny jet do Afghánistánu zastřelit.
„Hej, postřelili jste mi tátu. Zabiju vás.“
Zadržte dech. Nehýbejte se, prosím.
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
KASÁRNY 1. – 87. PĚCHOTY
VÍTEJ DOMA, TATÍNKU
STÝSKALO SE MI
VÍTEJ DOMA MÁM TĚ RÁD
ARMÁDA SPOJENÝCH STÁTŮ PŘEPADOVÝ ODDÍL
VYSTOUPEJTE KE SLÁVĚ
Ještě jednou gratuluji k výborně odvedené práci.
Bacha.
- Jak si můžu do iPodu přidat písničky? - Zmáčkni přidat.
- Co? - Kde? Nikde to nevidím.
Mělo by to být vpravo dole.
Krucipísek!
- Tati! - Copak, kamaráde?
- Kapalo to. - Nevysrkne to.
Ne... neudělá to.
Vypij i zbytek.
- Klidně to srkej. - Božínku.
Musíš se osprchovat a obléct. Za 25 minut přijede školní bus.
Zvládnu to, fakt.
Mám tě rád.
Těžko se to vysvětluje, ale teď se cítím jako velkej patriot. Je to divný.
Cítím se trochu dospělejší. Chci všem pomáhat.
Zvládnu to.
Tobě to teda sekne.
- Co? - Vypadáš jako mý zrzavý nevlastní dítě.
Snažím se vrátit ke svému dřívějšímu životu. Sloužím teprve 17 let,
takže chci zůstat v aktivní službě. Nechci říkat: „Jsem zraněnej, končím.“
- Běž. - Buďte dobrý partneři!
Snažím se vypadat vesele a jako drsňák,
ale ve svý podstatě málem brečím bolestí. Strašně to bolí.
- Klouzejte, kluci. Pak běžte nazpátek. - Skvěle, Joey.
S klukama milujeme kempování a rybaření.
Dost mě zasáhne, když s nima už nebudu moct dělat věci jako dřív.
Nezastavujte!
Chci se neustále posouvat kupředu.
O TŘI ROKY POZDĚJI
- Už musím. - Tak jo.
- Ahoj, chlape. - Mám tě rád.
Tohle období je náročné.
Nechci říkat, že se vše rozpadlo,
ale neděláme už moc věcí společně, protože nemůže.
Jsem zvyklý, že je s námi super aktivní. Už nemůže, je mi ho líto.
ŠESTNÁCT LET
Když ráno odcházel,
docela jsem se těšil na to, že už ho to nebude tak moc bolet.
A trochu jsem se bál, že se něco pokazí.
JEDENÁCT LET
Celá noha mi pulzuje.
Poslední tři roky žiju s ohromnou bolestí,
nedostatkem pohybu, zvýšením hmotnosti
a nemůžu dělat věci se synama.
To se teď všechno změní.
BRIANOVA PŘÍTELKYNĚ
CHIRURGIE
- Co bolest? - Není to dobrý. Ale nerad si stěžuju.
Zavolali jsme je. Hned přijdou.
- Myslíte... - Bohužel teď máte maximum fentanylu.
Víc ho dostat nemůžete.
Omlouvám se, ale kurevsky to bolí.
Jako by mi právě uřízli nohu.
Oukej.
Myslím, že se tátův stav o dost zlepší.
Ještě v 60 bude běhat maratony.
Posuň to sem.
Jsem na něj opravdu hrdý.
Moc vám za vše děkuji.
VÍTEJ DOMA, PAHÝLKU!
- Díky, kluci. - Otevři to.
Tady, Pahýlku.
Na co to koukáte?
Na co to koukáte, paninko?
Musím to utřít leštěnkou.
- Tady je to trochu ostrý. - Podle doktora dostanu za pět týdnů nohu.
PURPUROVÉ SRDCE PORANĚN V BOJI
Posouvám se někam dál. Jedem.
Teď okolo lodi plavala dvoukilová ryba.
Moje sebevědomí pochází z fyzičky. Z toho, co dokážu fyzicky.
Nejspíš jsem měl rovnou jít na amputaci, ale musel jsem to zkusit.
Pořád mám dva úžasné kluky a Marii.
- Co je to? - Malinová.
- Dva kopečky malinový. - Bezva.
Vztah jsem vůbec nehledala. Nemyslela jsem si, že jsem na něj připravená.
Jen jsem se chtěla seznamovat s lidmi.
Ale myslím, že Bůh pro mě měl... jiný plán.
Okamžitě mezi námi létaly jiskry. Stačilo si s ním jen promluvit.
To fakt děláš? Když se na mě zlobíš, zkamení ti čelist?
Hej! Koukejte vstávat.
Joey, vstávej.
Je to velká změna. Mám dva syny, ona tři děti.
Ale s námi bydlí jen jeden její syn. Ten 18letý bydlí se svým otcem
a 20letá dcera žije sama.
- V tom jdeš do školy? - Jo.
Nejdeš, spal jsi v tom!
MARIIN NEJMLADŠÍ SYN
Joey a Jordan jsou stejně staří. A jsou jako naprosté protiklady.
Ale myslím, že už spolu začínají vycházet.
- Hlavně si neubližte, kluci. - To kluci dělaj!
Počkej! Nemůžeš... Ne, tvoje ruka byla tady. V dost divným úhlu.
- Tady. - Čemu se tak směješ?
- Ten den jsem měla boty! - To určitě.
Joey se do Marie strašně rychle zamiloval.
Mnohem rychleji než já. Říkal jsem si: „Fajn, uvidíme, jak se to vyvrbí.“
- Padej na mě. - Bacha.
Zvládnu to.
Žádnej učenej z nebe nespadl!
Je divný vidět tátu jen s jednou nohou.
Začni dělat krabici. Teď to skládej diagonálně.
- Diagonálně? - Jo, z rohu do rohu. Jo.
Isaac chce strašně pomáhat tátovi.
Nechce dělat věci se mnou, ale pro mě.
Naopak Joey miluje dělat věci s tátou.
Myslím, že Joey je mnohem víc jako já. Je pragmatický.
Ale Isaac chce, aby na něj jeho táta byl pyšný.
Úžasný. V pohodě, kámo?
VETERÁN
Oukej.
Jasně.
Dobře. Takže některé ty bolesti časem odezní?
Dobře.
Tak jo. Moc děkuju.
Trochu jste mě uklidnil.
Pěkný.
Fajn. Ještě jednou děkuju.
Tak nashle.
VŠICHNI DALI NĚCO NĚKTEŘÍ DALI VŠE
Pořád bych byl nejradši v armádě.
Měl jsem nějakou moc.
Autoritu. Měl jsem identitu. A teď...
Kdo jsem teď?
- To ti nemohli půjčit motokáru? - Proč? Žádnou nepotřebuju.
Pamatujte, napřed si to vše projděte a pak se rozhodněte, kam chcete jít.
Fakt?
Paráda!
- Joey. - To je dost cool.
- Ještě jednou! - Předkloňte se.
RENESANČNÍ FESTIVAL
Seženeš je v lékárně.
Isaacu, jestli se chceš bavit... Vím, že se chceš věnovat tátovi, ale...
jestli se chceš bavit, klidně můžeš.
- Díky, že jste sloužil. Užijte si to. - Dík.
Paráda. Moje základna byla Fort Drum.
- Fort Drum? - Jo.
- Můžu se zeptat? - Jo.
- Stálo to za to? Přijít o nohu? - Jo, stálo.
Tohle se stalo během ozbrojeného konfliktu. Přepadli nás.
- Budete mít protézu? - Za tři týdny.
- Super. - Před týdnem mi ji uřízli
a už mě to bolí o dost miň než když mě postřelili.
- Protézy jsou už dneska někde jinde. - Budu ji mít ze Syracuse.
- Promiňte. Děkujeme vám. - Děkuju pěkně.
Mám pocit, že mě litujou.
- Neposadíme se? - Ne. Teď jsi na řadě ty.
- Jsem na řadě? - Jo. Utíkej.
Klidně si stoupněte sem, jestli chcete fotku.
Jo, já nevím.
Pro Krista, co to... Jsi celej? Co to děláš?
Tohle chci udělat už pěkně dlouho.
- Pane Bože! To jako teď? - Jo, teď.
- Proboha. - Vezmeš si mě?
Ano!
Sluší mi to?
Přestaň mluvit.
- Vyfoť další. Fakt mi to sluší? - Jo.
Neteče mi mejkap? Oukej.
Dej mi pusu.
Úsměv!
Doufám, že ulovím rybu. Budu pištět jako malá holka.
- Co? - Snad něco ulovím.
Sakra práce.
- Mám větší. - To není fér!
- Pěkný úlovek, zlato. - Třetí.
Hezký.
- Něco mám! - No skvělý!
Dokázala jsem to! Můžu jí dát pusu?
Ahoj, kamarádíčku.
Mrkejte na toho sexy chlapa. Božíčku.
Vyfotila jsem tě!
Bude to znít divně, ale pořád se bojím, že přijdu o tátu.
Může se stát naprosto cokoli.
Jsem kvůli tomu citlivější. Když ležím v posteli. Naprosto normální.
Usínáš a mozek ti řekne: „Mysli na to nejhorší, cos zažil.“
A ty na to: „To fakt chceš, abych na to teď myslel?“
Snažím se na věci nemyslet víc, než bych měl.
DESET TÝDNŮ PO AMPUTACI VOJENSKÁ NEMOCNICE, SYRACUSE
ZÁŘÍ 2014
Cítíte na ráně nějaké změny?
- Štve mě to. - Štve vás to?
- Proč vás to štve? - Protože já...
suším ji, dělám všechno, co mám...
- Jo. - ...a je to k naprostýmu prdu.
Zotavení někdy trvá déle.
Zato mentální muka se dostaví hned.
To je normální. Každý si prochází zhruba tím stejným.
Jo. Tohle se pořád nezahojilo, že?
- Nevím, co ještě... - Musí se to zahojit.
Děláte vše, co dělat máte. Jen se to musí zahojit, nic víc.
Nebylo by dobré to zbytečně uspěchat
a jít na protézu, aniž by se rána stoprocentně zahojila.
Paráda. Vrátím se v březnu.
Ale ne. Tak dlouho to trvat nebude, pane.
- Vážně. - To mi říkali už před měsícem.
Řekli mi, že za týden to bude. Pak že zase za týden. Jak dlouho
mám zůstat motivovaný? Protože už čtyřikrát za sebou jsem slyšel „za týden“.
- Proč byste... - Řekli...
Vy s tím každý den nevrážíte do dveří a nevybíjíte si to na přítelkyni a dětech!
Křičím na vás. Křičím skrze vás...
- Briane. - ...protože vás neznám. Jsem nasranej.
Myslím, že máte nerealistická očekávání.
- To nemám. - Myslíte si, že budete mít protézu
- a budete stoprocentně uzdravený. - Je očividný, že mě neznáte.
Joey, jdi umýt nádobí.
ARMÁDA
Prostě to udělej. Budeš to mít z krku a můžeš relaxovat.
Tohle mě strašně nebaví.
Jde ti to, Joey.
Zrovna jsem to tu vytřela. Jak se ti tady pokaždý podaří tak rychle udělat svinčík?
Nevím, jestli je to kvůli tomu, že se nudí, protože se nemůže hýbat.
Nevím, jestli je to PTSD, ale kdykoli jsme doma...
Asi by se mnou nesouhlasil, ale v 90 % času
hraje stupidni videohry.
Ignoruje zbytek rodiny.
Každá jiná.
- To je fuk. - Počkej, tady.
- Jak to myslíš? Mně to fuk není. - Poskládej je.
- Jestli jsou od stejný značky. - Tady máš pár.
V týhle rodině peru já. Nepleť se mi do koše s prádlem.
- Nepleť se mi do něj. - Počkej. Zrovna jsem...
- Joey. - Nepleť se mi do něj.
Někdy se cítím provinile, protože už nejsem schopný jet na misi.
Jako že jsem břímě pro ministerstvo veteránů, protože se o mě teď musí...
starat a léčit mě a taky mi platit dávky.
Už jsem nepoužitelné zboží.
Už nic z toho nesvedu, tak sám sobě říkám „nepoužitelné zboží“.
...dvě země se do útoku zatím nezapojily:
Turecko, které dřív proti teroristické skupině bojovalo, a také Sýrie.
Isaacu, udělej, co potřebuješ a padej, sakra.
Pokaždý děláš vše na poslední chvíli. Do školy tě nevezu.
Od operace a zotavování je všechno stresující.
Poslední dobou je napružený.
Než ho postřelili, nebýval v depresi.
Ale teď se bojím, že bude...
v 65, 70 letech sedět na křesle a bude v depresi.
Prezident nařídil nálety pouhé dva týdny po projevu k národu, kdy oznámil...
MINISTERSTVO PRO ZÁLEŽITOSTI VETERÁNŮ HLAVNÍ VCHOD
Zkus to zmáčknout. JednoU.
- To stačí? - Jo.
- Fajn. - Dobře.
Teď se zkuste projít tam a zpátky.
Můžete sám chodit, schody vám nebudou dělat problém.
- Na schodech choďte o holích. - Oukej.
Ještě nejsem zvyklý se otáčet.
Tohle auto zahýbá prudce doprava.
Nemůžu vytáhnout nohu.
Naser si, frézo!
Nad zemí svobodných
a domovem
statečných.
Shoď ho! Dělej!
Do toho, Joey!
Vstávej! To je ono!
Musíš ho sundat!
Nahoru!
Nelehej si na záda, Joey!
Vydrž to a nedívej se na něj! Do toho, Joey!
Otoč se do toho! Otoč se ke mně! Otoč se ke...
Vstávej!
To si nemůžeš nechat líbit. Musíš zápasit chytře a tvrdě.
V hlavě musíš mít nějakou agresi. Dobře, tohle sice není žádnej důležitej turnaj.
Poslouchej mě.
Tyhle děti to berou vážně. Jestli chceš bejt dobrej, buď tvrdej.
- Nemůžeš bejt... - Já vím.
- ...připosranej. - Já vím!
Táta byl zápasník. A teď jsem zápasník já.
Táta byl vážně dobrej zápasník.
V maturitním ročníku měl 26 výher a tři prohry.
Ale teď mi nemůže pomoct. Nemůže mi ukázat chvaty.
Joey není dostatečně dravej. „Naser se. To můžeš!“
- Jo. - Jdi tam a ovládni ten chaos.
- Jo. - Chápeš? Nechápu to. Nemají to...
- Nemají to... - Máš pravdu.
- Zápasil jsem od šesti. - Fakt?
Nemůžu na rohožku. Bojím se o nohu.
- Můžu se napít vody? - Jo. Na toho modrýho musíš vyletět.
Pořádně tvrdě. Nesmíš bejt na zádech.
Jak moc to chceš, kámo?
Nelehej si na záda! Co to dělá?
To si dělá prdel? Proč bulí?
To zvládneš, kámo! Naser se!
Joey, přestaň brečet!
Nevím, proč bulí. To se mi nelíbí.
Jdi se převlíct. Jsi v pohodě?
Chceš vyhrát? Proto se musíš snažit. Jasný?
Oukej. Jsem na tebe pyšnej.
Po cestě domů se podívám na to koleno. Dobře?
Pojď.
Někdy když sedím v posteli, přemýšlím nad tím,
jak dobrej zápasník bych byl, kdyby ho nepostřelili.
PĚCHOTA
Něco je špatně.
ČETAŘ BRIAN EISCH
PODDŮSTOJNÍK ROKU 2008
No tak! Au!
Znova jsi tam nechal všechny lopaty. Co tam dělá...
- hasák? - Netuším.
- Tys ho nepoužil? - Rozbíjel jsem s ním led.
Patří do garáže.
Kdy se začnete starat o věci? Neujeli jsme ani 100 metrů,
můj hasák je venku, lopaty leží na dvorku a na silnici se povaluje rukavice.
- Začni se o to starat, sakra. - Nevěděl jsem, kam to patří.
Nechci znít jako uplakánek, ale prošel jsem si dost věcma.
Obětovat se a jít bojovat do války za svou zemi je rozhodně ušlechtilá věc.
Ale zároveň si nejsem jistej, že za to stála jeho zranění,
která si ponese až do konce života.
- A pak... - Je tu dnes Isaac?
PŘÍLEŽITOSTI PRO STUDENTY
CHCI TEBE
- Jo. - Dobře. Máte všichni video návod?
- Jo. - Musíte ho mít, než začneme.
Až dodělám střední, chci jít na vejšku a pak bejt policajt.
Takže nemáme rozdělené země...
Jako mladší jsem chtěl na 100 % do armády. Jdeme. Armáda. Nasaď si uniformu
a odjeď do zámoří. Ale přemýšlel jsem o tom. Chci být blízko rodině.
Jednou bych rád měl děti a nechci, aby si prošly tím samým, co já.
Jsem si jistej, že by ve svým životě chtěly tátu. Víc, než... cokoli jinýho.
Nevidím, že by tohle všechno nějak negativně ovlivnilo moje kluky.
Buď to nevidím, nebo to odmítám vidět.
Mám psychicky odolný syny.
Furt na mě zírá. Budu ho muset praštit do oka.
Proč se na mě díváš?
Ty kráso.
Jejda.
ODVAHA „Svoboda patří těm, kdož ji brání.“
Vojenskej život se mi vážně líbí. Proto chci narukovat do armády.
Zbožňuju to.
Nejspíš ani neodmaturuju. Narukuju, až mi bude 17.
Chci běhat, střílet ze zbraní.
Dělat zábavný věci.
Vidět cool věci. Vsadím se, že budeme v nějaký jiný zemi ve fakt cool válce.
Nevadilo by mi, kdyby mě během bitvy zasáhli.
Určitě by to nebylo příjemný, ale věděl bych, že jsem udělal něco dobrýho.
Vyděsilo by mě, kdyby ho během vojny v zámoří zranili, nebo snad i zabili.
Ale jestli chce dělat tohle a bojovat, tak prosím. Ať to dělá.
Mně ztráta rodiny moc přitažlivá nepřijde.
Takhle?
Vidím tě.
Safra.
- Dostal jsem ho! - Na něj!
Každý rodič chce pro své dítě víc.
Naše oblast není nijak bohatá.
Není tu moc práce s dobrými příjmy.
Dokonce se zavírá i jaderná elektrárna. Takže je tu teď ještě míň práce.
OMEZENÍ RYCHLOSTI
HOLIČSTVÍ
Isaac myslí, že bude na vejšce studovat kriminalistiku a že z něj bude polda.
Vím, že se to nestane. Nechci mu brát iluze,
ale nemá známky na to, aby se dostal na vejšku.
A když mi pošlou ze školy vzkaz: „Pomozte synovi s domácím úkolem,“
nemám nejmenší tušení,
jak dělat ty kraviny, co teď dělají ve školách.
Kde Isaaca opravdu vidím, a doufám, že to udělá... Doufám, že narukuje.
Myslím, že žádný rodič z lásky ke svému dítěti nechce, aby se přidal k armádě.
Ale když v armádě děláš, co máš, povýší tě.
Tak jaká byla dneska škola? Joey? Jordane?
- S Marshallem jsme hráli zápas... - Marshall a já...
- Tati, jaký den odjíždíš? - A kam jako?
- No kvůli tamtý věci. - To ráno.
Fajn. Jen se ujišťuju, že tu budeš na moje narozky.
- Víš, co je skvělýho na šestým březnu? - Co?
Když 12 měsíců poté nebude v armádě
nebo ve škole, bude nám platit 400 měsíčně.
- A ví to? - To si piš. Jaký máme pravidlo, Isaacu?
Až ti bude 18, jaký je pravidlo?
- Armáda, nebo vejška. Jdu na vejšku. - Radši narukuj.
Rozhodně jdu na vejšku. Všichni o mně pořád mají pochybnosti. Jdu na vejšku.
Nevěří mi.
Mám pocit, že za rok a půl budu podepisovat armádní papíry.
- Jdu na vejšku. - Vsadíme se?
- Jo. - Absolvuješ vejšku?
- Ruku na to. - Já ti nevím.
- Čtyři sta babek. - Jo.
- Táta má pravdu. Podle mě to nezvládneš. - Štvete mě.
- Ne... - Fakt, že jo.
Nejde o to, že bys nebyl chytrý. Jen si nemyslím, že to zvládneš.
Ne, zvládnu to.
Taky jsem chtěl jít na vejšku, ale neměl jsem na to známky.
Po maturitě jsem byl v Národní gardě, pracoval jsem ve Walmartu
a táta mi řekl: „To do konce života dělat nebudeš.“ Tak jsem šel do armády.
Takhle rychle.
KINA REGAL POKLADNA
Lístky na Amerického snipera od 18:30, prosím.
- Dobře, kolik je dětem? - Šestnáct, 12, 11 a já jsem voják.
Takže pět lístků. Poprosím 42,50 dolarů.
Vidíš ten malej náklaďák? Ten jsem řídil. Byla to sranda.
Vždycky na ten den budu myslet.
Myslím na kluky v četě. Jak se jim teď daří. Jací byli tehdy.
Nevím. V noci mi to nedá spát.
Nějak to vyřeším. Svým vlastním způsobem.
OSM MĚSÍCŮ PO AMPUTACI
ZKUŠEBNÍ MÍSTNOST #2
Budeš muset přijít na to, jak to dělat nejlíp, Briane.
Musíš to nohou tlačit co nejvíc dolů.
Trochu náročný, co? Zvládneš to.
- Musím se to nějak naučit. - Jo.
- Můžu mu s tím pomoct? - Jo.
- Mám za to tahat, Briane? - Chce to udělat sám.
- Tos na mě vrhnul zlej pohled? - To si piš.
- Proč? - Chci to zkusit udělat sám.
Stačilo říct.
Božínku, Briane. No já nestačím zírat.
Už ani nevím, jak běhat. Neběhal jsem čtyři roky.
- To vůbec neřeš. Jsem z toho nadšená! - Jo.
- Otoč to trochu na stranu. - Takhle?
Líbí se mi to. Je to vážně pohodlný, povedlo se vám to.
- Dobře. - Jo.
Asi budu při běhání vypadat vtipně, ale to je mi fuk. Hlavně že budu běhat.
Tak fajn. Jsem šťastnej!
Miluju tě.
- Briane! - Tady to klouže.
- Ježkovy voči, Briane! . Jen se musíme dostat na beton.
Musím nějak začít.
Safra! Mám na botách sníh!
Hlavně se držte na kraji silnice, když pojedou auta.
- Dobře. - Jdeme na to.
- Připravený? - To ti řeknu za chvilku.
Zvládnu dělat dlouhý kroky.
Zezadu vypadáš dobře.
- Briane? - Začal jsem na to přenášet váhu a...
Nohu dám takhle, ale na zem dopadne takhle. A úplně vypadnu z rytmu.
Nedokážu se pokaždý trefit stejně, sakra.
Tak jo. Jdeme domů.
Přijdu si neohrabaně.
Tohle jsem během prvního běhání fakt nechtěl.
Je to velkej pokrok.
Běžel jsem!
- Co tím myslíš? - Kde to je? Jak se to změní?
Zimy jsou dost nudné. A když žijete na venkově
a nasněží, nemáte moc co dělat.
„MISTŘI KLAMU“
Do klína mi spadla jedna příležitost. Maria mě do toho přinutila.
Myslím, že mě zná líp, než se znám já sám:
„Potřebuješ na zimu nějaký hobby. Tohle je přesně pro tebe.“
Tak teď vlastním Tricky Phish Bait Company. Vyrábíme návnady na lov okounků.
Probuď je.
VETARÁN DRUHÉ SVĚTOVÉ VÁLKY
Tím nejdůležitějším v mém životě je teď rodina.
Žádné díry, žádné trhliny, žádné slzy. Máme silnou rodinu.
Chci, aby byli šťastní a měli vše, co potřebují.
BRIAN & MARIA 30. KVĚTNA 2015
No ty jo. Cítím se dobře.
Musím si pod to oblíct triko?
Na protézu si ponožku nakonec nedám.
Jo, obleč si triko. Jinak bude vidět, jak se potíš.
Už jsem byl ženatý. A nemůžete mít jasno, dokud nemáte jasno.
Poprvé jsem myslel, že se žením ze správných důvodů.
A pak se ženíte podruhé a říkáte si: „Ne, tohle je ten správný důvod.
Takhle to má být.“
Dřív jsem Marii oslovoval jménem,
ale teď jí asi začnu říkat „mami“.
Došlo mi, že s námi zůstane.
Promiň. Slibuju, že ti budu věrný a že budu milovat jen tebe.
Pokud mi slíbíš, že budeš milovat rybaření a tým Green Bay Packers.
Slibuju, že tě budu brát takového, jaký jsi,
i se všemi tvými chybami a nedostatky.
Je jich spousta, ale miluju tě.
Tímto se nezavazuju jen tobě, ale také Isaacovi a Joeymu.
Chci pro vás kluky nadále být mateřským vzorem
a milovat vás tak moc, jako miluju Alannu, Brandona a Jordana.
V souladu s mocí mně svěřenou státem New York vás prohlašuji za muže a ženu.
Připravená?
- Že váháš. - Můžete se políbit.
A nyní, dámy a pánové, přivítejte prosím manžele Eischovy!
Jo!
Vítej do rodiny. Doufám, že se ti líbí nový příjmení.
Nedáš mi dort do obličeje...
- Nedám! - Slibuješ?
Jak vidíte, rozhodli jsme se to celé udělat o rodině.
Můj svědek je také můj prvorozený syn.
Isaacu, odpusť mi, pokud teď budu sentimentální. Zapomeň, žes to slyšel.
Každý den na mě děláš dojem. Dokázal jsi zvládnout
těžké boje, které jsme zažili.
Zvládnul jsi, že se chovám jako kretén, že jsem přísnej,
a pořád z tebe roste skvělý mladý muž. Někdy přemýšlím, co dalšího rozbiješ,
protože jsi mi už rozbil čtyřkolku, sekačku, sněhovou frézu
a podařilo se ti nacouvat do Jasonova nového Dodge.
Ale i tak tě mám moc rád.
Přejděme k Joeymu, také známému pod přezdívkou Smraďoch.
Joey je můj tvrdohlavý génius. Je můj nejmladší syn.
To kvůli němu začínám mít šedivé vousy a vysoký krevní tlak.
Vidím v tobě vlastnosti, kvůli kterým tě chci někdy uškrtit,
ale taky vím, že tyhle vlastnosti z tebe později učiní vůdčí osobnost.
O DVA MĚSÍCE POZDĚJI ČERVENEC 2015
JSEM VELKEJ FRAJER!
Ježíši, Joey! Zlatíčko!
Pojď ke mně.
Proboha, to ne!
Odpoledne srazil 12letého Joeyho Eische náklaďák, když jel na kole.
Ihned byl převezen do nemocnice, kde zemřel.
Policisté stále vyšetřují, jak přesně k nehodě došlo.
POHŘEBNÍ ÚSTAV
Rakve pro mladé lidi máme ve velikostech 152, 167, 182 centimetrů.
- Po 15 centimetrech. Tahle bude dobrá. - Jo.
- Byl takový vlastenec... - Jako by mi z oka vypadl.
...a každým coulem byl „Američan“.
- Chtěl být v armádě jako táta. - Snil o tom.
To byl jeho cíl, jeho sen.
Říkával mi: „Nemusím mít dobrý známky, tati. Narukuju do armády.“
Já na to: „To není pravda!“
Takže vymyslíme, jak to uděláme a kde se bude konat obřad, dobře?
O tom si promluvíme za chvilku.
Dokončíme tohle a pak přejdeme k samotnému obřadu.
- Dobře. - Takže, Joey za sebou zanechává...
svého otce Briana...
Já vím.
Joey, moje miminko...
Do píči!
JSEM NA ŘADĚ
TĚLOCVIČNA
Dnes jsme se tu sešli, abychom oslavili život krásného dítěte.
Byl stvořen v Boží lásce a k Jeho obrazu a jmenoval se Joseph Eisch.
Joseph se na krátkou chvíli narodil do této milující rodiny.
Milujeme tě, Joey! Tři, dva, jedna…
Miluju tě, Joey!
- Máme tě rádi! - Měj se!
CHYBÍŠ MI, JOEY MÁM TĚ RÁD, BYL JSI NEJLEPŠÍ KÁMOŠ
MILUJU TĚ, ŠAMPIONE DRŽ TATÍNKOVI MÍSTO
MOC MI CHYBÍŠ – TÁTA
Jak vidíte ty květiny, jeho tělo našli nahoře na tom kopci.
Ty kytky jsou tam, kde do něj vrazil. Tady to bylo.
A jeho tělo bylo... přímo tamhle.
Jsem teď otupělý.
Všechny slzy jsem vyplakal
hned první noc v nemocnici. Seděl jsem s ním, dokud se mu nezastavilo srdce.
Už se to ani nesnažím skrývat. Ale jsem duchem jinde.
- Isaacu, už je skoro poledne. - Jo?
Už bys měl vstávat. Můžeš mi pomoct.
Dneska musím dodělat ten pokoj.
Zítra to budou téměř tři týdny od Joeyho nehody.
A nevím proč, vůbec tomu nerozumím, ale mám potřebu
vymalovat každou místnost v domě. Chci je změnit.
Nemyslím, že se naše rodina vůbec někdy vrátí do normálu,
Asi se dostaneme...
do nějakého stavu normálnosti, ale navždy si to budeme nosit v hlavách.
NÁŠ MILOVANÝ SYN JOEY. ODPOČÍVEJ V POKOJI. 22. 12. 2002 – 24. 7. 2015
Tohle tě asi naštve.
Už mě vůbec nic netrápí. Když se stane něco zlého, budu s ním dřív.
Doufám, že tě to neurazí, ale...
- To je od tebe dost sobecký. - Oukej.
Promiň.
...nejnižší teploty se v této části roku pohybují okolo 10 –15 stupňů.
Spousta z vás se vrací do školy. Máme pro vás připravený...
Jsi vzhůru?
Za 20 minut přijede školní bus.
- Uvidím ho. - Jo, ale musíš být venku. Kdyby náhodou.
Maturitní ročník, supr.
Úsměv.
- Je to tvůj poslední první den školy! - Jo. Právě říkali totéž!
Mám tě rád! Ahoj!
S LÁSKOU VZPOMÍNÁME
- Umyl sis ruce, zlato? - Jo.
- Neumyl. - Umyl. Chceš se o tom hádat?
Nemyslím ve škole, ale během posledních tří minut.
Bylo rozhodně těžký vyrovnat se tátovi, co toho v životě tolik dokázal.
Nepochybuju, že kdyby tu Joey pořád byl, byl by tátův úspěšný nástupce.
OZBROJENÉ SÍLY KARIÉRNÍ STŘEDISKO
Dobře.
Budeš mít práci, kterou si zasloužíš.
Tuhle práci pro tebe chce a tuhle práci dostaneš.
Tady se podepiš.
- Stačí podpis? - Jo.
Na celej život.
Tak nějak.
Chtěl jsem mermomocí na výšku. Teď chci stejně do armády.
Bylo to něco, co chtěl Joey fakt udělat. A něco, co jsem já udělat musel.
Zvedni pravici.
Opakuj po mně. Já, řekni své celé jméno...
- Já, Isaac James Eisch... - Slavnostně přísahám...
- Že budu podporovat a bránit...
Ústavu Spojených států amerických...
Proti všem nepřátelům, zahraničním i vnitrostátním...
A že uposlechnu rozkazů...
prezidenta Spojených států amerických...
a mých nadřazených důstojníků.
K tomu mi dopomáhej Bůh.
Gratuluju.
Jsem na něj nesmírně hrdý.
Pokud vím, už je čtvrtou generací naší rodiny po sobě, která narukovala.
Dobrá práce.
- Marie. - Chci taky.
- Říkalas, že nebudeš plakat. Dost. - Ne. Já... neplakala.
PODRŽ MI TROFEJ, JÁ ZATÍM BUDU LÍBAT TVOU HOLKU
Oblečeš se tady?
Ne, přijedu k ní v džínách a v tričku. Smoking mám na zadním sedadle.
- A co večeře? - Na par.. na tanci, jak tomu říkáte,
- budeme mít žebírka. - Budete jíst tam?
Jo, žebírka. Proto stojí lístek 50 babek.
- To je teda hezký. - Že jo?
Hlavně je neztrať.
Božíčku, vám to ale sluší!
Vyfotil jsem Briana.
Jak jste ji přiměli zapózovat?
- Tak jak? - Pošlu vám video.
- Užijte si to! - Ahoj!
ARMÁDA SPOJENÝCH STÁTŮ AMERICKÝCH
Isaac James Eisch.
- Jsi v pořádku? - Ne.
Představuji vám maturanty roku 2016.
GRATULUJEME, ISAACU SILNÝ VOJÁK
Jo, vidíš?
- Proč děláš vše na poslední chvíli? - Cože? Mám je tady.
Tohle je seznam věcí!
Bal si věci předem, abys to nemusel dělat na poslední chvíli.
- Posledních 10 minut doma... - Měls to udělat včera, kurva.
- Půlku z toho prej ani nepotřebujeme. - Pak by měli změnit ten seznam.
Píše se tam „minimální požadavky“.
Kde máš vak s nápisem „Budoucí voják“?
„Všechny věci se musí vejít do vaku Budoucí voják.“
Nikdy nemůže bejt v klidu, sakra. Krucinál.
- Můžeme? - Tak jo.
Všechno, kvůli čemu jsem ti nadával... Snad sis z toho něco zapamatoval, hergot.
Nejdu do války. Jdu se učit, jak válčit.
Chtěl jsem se rozloučit tady a nechat tě... Jakmile vyjedete na silnici,
koukej přestat. Je na čase dospět. Oukej?
Děláš to pro sebe a Joeyho, a nikoho jinýho.
- Jasný? - Jo.
Ještě tě naposledy...
Hodně štěstí.
- Zlom vaz. - Mám vás rád!
Chovej se správně.
- Jsi v pořádku? - Jo. Jsem na něj pyšnej.
Nic se mu nestane.
- Pořád je to můj syn. - Jasně, že je. Přece ne...
Jo, já vím. Je můj prvorozený, tak jsem...
Mě jen tak nic nerozruší. Jen jsem... Já nevím. Tak trochu...
- Protože už není doma. - Mám z něj radost. Jo.
- Je to nový... - O to přece jde. Tvoje děti...
Chceš, aby děti dospěly a žily s tebou celý tvůj život?
Ne, vychováš je, aby úspěšně dokázaly opustit hnízdo.
A myslím, že hnízdo úspěšně opustil.
Úspěšně.
Nebo ne?
ZÁKLADNÍ VOJENSKÝ VÝCVIK FORT JACKSON, JIŽNÍ KAROLÍNA
- Dělej, nevzdávej to! - Chytni se!
- Máš to! - Nepouštěj se!
Nevím, na co se dívám...
- Gestační váček je... - Žloutkový váček je ta druhá skvrna?
Žloutkový váček je velmi průhledný… Je přímo tady.
Aha.
Je ještě moc brzo na to, abychom viděli tlukot srdce?
Vím, že mi to neřeknete, ale...
- Ne, je možný ho vidět. - No super. Božínku!
Bože můj.
Jo!
- Šťastná? - Jo.
Bála jsem se, že tam nic nemám.
Miminko Eischových.
SILNÝ VOJÁK
- Do toho, lidi! - Jdeme na to!
- Zvládneš to! - Dobře!
- Skvělý, Eischi! - Výborně!
Do toho, Eischi! Paráda! Už tam téměř jsi! Už jenom kousek.
Ahoj, Isaacu, jak se máš? Teda promiň, vojíne Eischi.
Musíme ti s mámou něco říct.
- Do toho, mamko. - Dneska jsme zjistili výsledky.
Děťátko je naprosto zdravé. Žádný Downův syndrom nebo Chromio... Jak se to...
- Problémy. - S chromozomy. Je naprosto zdravý.
A dneska jsme zjistili, že budeme mít...
- Jaxona. - ...chlapečka.
- Žádná holka. - Čeká na tebe další brácha, kámo.
Teď udělej pár kliků.
- Chybíš nám. - Snad se ti daří.
- Ahoj, zlato. - Máme tě rádi.
Abych byl upřímný, o válce v Afghánistánu toho moc nevím.
Nevím, co tu válku začalo. Nevím, jestli tam má Al-Káida hlavní základnu.
Tahle část politiky mě moc nezajímá. Nesleduju, proč začínají války.
Vím jen to, že miluju svou zem.
ABSOLVOVÁNÍ ZÁKLADNÍHO VOJENSKÉHO VÝCVIKU
Než vás propustíme, chci, abyste věděli pár věcí.
Jako vojáci jste si prošli proměnou, jak fyzicky, tak mentálně.
Přeju si, aby tu byl můj brácha.
Dívá se na tebe, kámo.
Dámy a pánové, jste připraveni vidět vojáky?
Je čas si utáhnout boty.
Nastal perfektní den na to umřít.
Setři si krev z očí,
my jsme ti, které nikdy nezlomí.
Budeme bojovat do posledního dechu.
Jsme vojáci.
A Easy Company.
Pohov!
Užijte si rodinný den! K vojákům sejděte opatrně, prosím.
Vaše schopnosti zasluhují uznání. Vítězství začíná tady. Hezký den.
Můžeš hýbat hlavou, Davisi. Máme přece pohov, ne?
Můj táta se vůbec nepohnul. Nejspíš...
- Eischi! Dopředu hleď! - Jo, táto! Musíš přijít za mnou!
- To bylo úžasný! - Že jo?
Božíčku, Isaacu. Tobě to sluší.
- Takhle? - Vypadá to dobře.
MOC ROZTOMILEJ NA NÁBOR
- Jedno koupím. - To se mi líbí.
- Tohle. - Jo, líbí se mi taky.
- Vezmeme dvě? - Tohle je hezký.
VOJENSKEJ SPRATEK
- Chceš jedno? - Líbí se mi tyhle.
Chceš... Tyhle nejsou... americký, to ne. Chceš „Seržanta Slintala?“
- Jo? - Jo, zlato?
Díky.
Jméno, příjmení a místo narození souhlasí?
- Jo? - Mám perfektní song na jeho porod.
Ne.
- Dovol mi to. - Ani nápad.
Co ty na to? Jo, sakra.
- Nemáš na výběr, udělám to. - Ne!
- Jakmile se narodí, pustím to. - A je to.
Copak to není perfektní?
Ahojky.
Ahojky, Jaxone. Tady táta.
No ahoj.
Ahojky. Můžu rychlej videohovor?
- Pozdrav svýho brášku. - Je rozkošnej!
Je přímo k sežrání. Viděl jsem naprosto všechno, úžasný.
Neplakej, Jaxone.
Vrať se do třídy, pošlu ti fotky. Jen jsem ti ho chtěl ukázat.
- Ahoj. - Mám tě rád.
- I já tebe. - Oukej.
Je tak roztomilej...
- Že jo? Vše v pořádku? - Jo.
Ahoj, Jaxone.
Podívej na ten pokrčený nosík. Vítejte na světě.
Kdo je hodnej kluk?
Pamatuješ si můj hlas?
Hlavičku mu dej sem. A pak ho takhle chytni. Přesně takhle.
Jaxon Joseph.
Jeho druhé jméno je Joey.
Dostal nás z vážné temného místa.
Je to pro nás dar a Joeyho způsob, jak nám říct, že můžeme být šťastní.
O DVA ROKY POZDĚJI
FORT BRAGG, SEVERNÍ KAROLÍNA
Myslím, že být voják je skvělá kariéra.
Ale není to takový, jak to vypadalo, když jsem byl ještě prcek.
ČAS NA PIVO MILLER
Budu upřímný. Už rok se... potýkám s menší depresí.
Nevím, kde se vzala. Možná je to kvůli tomu, že nás opustila moje máma.
Možná kvůli postřelení táty, kvůli mojí misi, Joeymu, nevím. Prostě ji mám.
Je těžký se s tím svěřit tátovi, nepochopí to.
Takovýhle věci zvládá mnohem líp než já.
Pořád máme dobrý vztah, ale...
Furt mu říkám: „Nemusíš mi volat každej den.“ Tak už nevolá.
Teď si říkám: „Bože, kéž by mi zavolal.“
Kurva!
Ahoj, kamaráde! Jakej jsi měl den?
Tak jo, jdeme do auta.
Do auta? Jo.
Jaxi, myslíš, že je máma doma?
- Máma. - Jo.
Chceš za ní jet?
- Jo! - Jo? Tak fajn.
Jedna z nejtěžších věcí na tom být kluk je být dostatečně silný.
Chci, aby byl můj prcek drsnej jako prase.
Chci, aby sloužil v armádě.
Tak pojď.
Pojď, jdeme za mámou.
Od mojí amputace už uběhlo pět let.
Pojď za mámou.
Je těžký vidět jiný lidi s protézou, jak běhají maratony,
zatímco já si musím po nákupu ve Walmartu sednout, protože víc toho nevydržím.
Nenechte se od Briana zmást. Nedaří se mu dobře.
Je naštvaný.
Je naštvaný, že náš syn zemřel. Je naštvaný, protože je „použitý zboží“.
Je naštvaný, že nemůže chodit.
Nepřijde si mužný, necítí se dostatečně chlapsky.
Nevím, jak mu mám pomoct.
Válka v Afghánistánu trvá už 18 let, začala v roce 2001.
Asi před rokem
jsem ve zprávách viděl něco o městě, které jsem strážil.
Ten sektor teď ovládají nějací parchanti. To mě dost zasáhlo.
Jaký to mělo vůbec smysl?
Vždycky přemýšlíte: „Změnil bys něco? Udělal bys něco jinak?“
Teď už je po všem. Jsou to příběhy.
Musím jít dál.
Nic jiného mi nezbývá.
A naplnit svoje dny víc radostí než smutkem.
ARMÁDA SPOJENÝCH STÁTŮ SILNÝ VOJÁK
Dobrá práce.
- Eischi. Dobré ráno. - Dobré, seržante.
Zapomněl ses oholit.
Tohle není správně.
Boty v pořádku.
Vím, že je táta pyšný, že jsem voják.
Někdy mám pocit, že je zklamaný, protože nejsem tak dobrý jako on.
Už dva a půl roku jsem voják a nemám se čím pochlubit.
Jsem naprosto bezvýznamný voják.
Ale do války chci jít. Jednou.
Pro to jsem vyrůstal.
Překlad titulků: Jakub Doležal
NA PAMÁTKU JOSEPHA EISCHE 22. PROSINCE 2002 – 24. ČERVENCE 2015