Downloaded from YTS.MX
USAS MARINE PRESENTERER
Official YIFY movies site: YTS.MX
LSD
Jeg er doktor Walt Miner. Jeg er her for å snakke om LSD.
EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
Vi har aldri gitt LSD til et levende vesen som det ikke har påvirket.
Det påvirker fisk, edderkopper, kaniner, hunder og katter.
Og det kanskje mest interessante er at LSD en gang ble gitt til en elefant.
Og jaggu tok det livet av elefanten.
Noen får en dårlig opplevelse første gang de tar stoffet.
Andre tar det 30, 60 eller 100 ganger før sin første dårlige tripp.
Og den dårlige trippen? Øyeblikkelig galskap.
Ofte til et drømmeland uten returmuligheter.
Det er ikke noe voksent eller sofistikert ved å ta LSD.
Det er bare ren idioti.
Det er som å spille russisk rulett.
Narkotika i pedagogiske filmer har alltid blitt framstilt
på en litt overdrevet og hysterisk måte.
Foreldre får panikk, barn friker ut og folk hopper ut av vinduer.
Forstå meg rett, dop kan være farlig, men det kan også være morsomt.
Og hva slags person vil utsette seg for noe farlig og morsomt?
Om ikke annet håper jeg at kveldens film vil gi et svar på det.
Nyt den.
MUSIKER
Psykedelika er neppe svaret på verdens problemer, men kanskje en start.
Alle geniene tok det.
Einstein, Steve Jobs, Jimi Hendrix, A$AP fuckin' Rocky.
Jeg har alltid tenkt: "Det må være noe mer..."
Da jeg tok syre, tenkte jeg: "Du hadde rett. Dette er mye mer."
Mine synspunkter har endret seg på dop.
Jeg fikk mye innsikt i hvordan jeg ser på virkeligheten.
Jeg har sikkert tatt det over hundre ganger...
Og antagelig nærmere to hundre.
Blir du ikke strafferettslig utilregnelig ved åtte?
Jeg tror jeg har tatt sopp rundt 12 ganger.
Jeg har sikkert tatt sopp 12 ganger.
Iallfall 50 ganger.
Jeg har tatt mye syre.
Mye syre.
Jeg tok mye syre, jeg må ha tatt rundt 500 tripper.
Jeg tok syre én gang.
Kanskje trengte jeg ikke engang å ta den. Kunne bare ha sett denne filmen.
Er alle med?
Snurr film!
LSD, PEYOTE, AYAHUASCA, SOPP, DMT
PERSEPSJON
EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
Psykotropiske medikamenter havner i en stor og bred kategori.
Jeg eksperimenterte med hallusinogener.
Og de setter deg i en bevissthetstilstand som er veldig endret.
Der din oppfatningsevne, erkjennelse og kunnskap er veldig annerledes.
I begynnelsen føles det ikke virkelig,
men vel ute av det, vil du lure på hva som er virkelig.
Jeg vil ikke at dette skal være en øvelse i en "bare si nei"-kampanje.
Vil ikke få folk til å skygge unna, for jeg syns erfaringen er verdifull.
Og når jeg har hatt en dårlig tripp, og jeg har hatt mange,
innser jeg alltid at det var det jeg trengte.
Iblant filleristes man, eller får egoet jekket ned noen velfortjente hakk.
På den annen side kan du få utrolig givende opplevelser.
Fulle av kjærlighet og omtanke, en følelse av oppdrift,
og en religiøs følelse av tilknytning til planeten.
Så jeg føler at det går opp i opp.
UNIVERSET PÅ VIDT GAP
Jeg husker en dag en venn av meg ga meg tørket peyote,
noe jeg aldri hadde prøvd før.
Jeg bor på en gård i England.
Jeg tok det klokken 11.
På vei tilbake til huset...
...begynte jeg å få en følelse
av alt begynte å våkne til liv. Gresset begynte å snakke til meg.
Sting!
Jeg gled raskt inn i et slags psykedelisk rike.
Trærne vinker musikalsk til meg.
Sting!
Jeg går forbi gården, og han som driver den for meg, John,
vinker meg ivrig til seg og sier: "Kom, jeg trenger hjelp!"
Jeg sa: "John, jeg er faktisk opptatt."
"Nei, du må hjelpe meg." "Hva er det?"
"En av kuene sliter med å kalve, og jeg trenger din hjelp."
"Uten din hjelp, vil hun dø. Hun er ille ute."
Og mens han snakker, blir jeg mer og mer høy...
...og mer forvirret.
Så jeg går bort til ham,
og hun lider, hun skriker og har sterke smerter.
Denne opplevelsen konfronterer deg med din egen dødelighet.
Man kan ikke unnslippe.
Det er din egen dødelighet her på jorda.
Dødeligheten til den lille kalven og moren.
Du kommer deg ikke utenom.
Det er selve kjernen i ens bevissthet.
En dag vil vi ikke lenger eksistere. Hvordan takler vi det?
Så vi tar et tau rundt kalvens forbein og mule,
og jobben min er å trekke mens han dirigerer inngrepet.
Og vi blir dekket av all slags fostervann og sånt.
Det tar omtrent 20 minutter.
Det er som å trekke en hval om bord en fiskebåt.
Og jeg blir bare høyere.
Til slutt får vi kalven ut.
Moren hans puster lettet ut, og for meg har hele universet åpnet seg.
Det føltes som meningen med livet.
Jeg tror psykedeliske opplevelser tar...
..."det" ut av "meg og det".
Det blir "meg og Deg".
Alt, enten det er et tre, en elv eller en stein,
så innser du at dere er forbundet, og består av det samme stoffet.
Når man behandler verden som et objekt, behandler man den gjerne dårlig.
Hvis du ser verden som en del av deg, behandler du den bedre.
Det er ikke noe man vil gjøre hver dag. Man må forberede seg.
Man må ha en intensjon.
"Jeg skal ha denne opplevelsen, og med den håper jeg
at jeg skal klare å skrive en sang eller en bok eller elske med noen,
eller behandle familien min bedre og bli en bedre borger."
Hvis du har et mål, og så opplevelsen, da vil du bli belønnet.
Hvis målet bare er å bli fullstendig fjern, så blir du det.
Så mitt råd er ikke å gjøre det.
Jeg kan aldri huske å ha hatt en samtale om det.
Jeg husker bare at han ga oss det, og vi stappet det rett i kjeften.
Skjenket det ikke en tanke.
Fullstendig hodeløst. Og det kunne vært et stort livsvalg.
VIPPEPUNKTET
Jeg var en ung komiker i New York.
Alle komikerne pleide å samles på en restaurant mot slutten av kvelden.
En gammel hippiefyr kom inn.
Han hadde ganske store lapper av hvitt papir...
...45 minutter senere: "Var det syre vi tok?
Jeg kjenner ingenting."
Og når du sier: "Jeg kjenner ingenting", er du vanligvis på vippepunktet.
"Kjenner jeg noe?"
"Hva er å kjenne?"
"Hva er det å kjenne noe?"
Å, er det sånn det er å trippe på syre.
Og kakaoen kom, og kremen pustet liksom.
Den var for levende til å drikkes.
Vi svevde til Washington Square Park med masse folk vi aldri hadde møtt før.
Semi-hjemløse-aktige folk.
Og brått kjente vi på hverandres ansikter
og lo og gråt og innså enorme sannheter.
Jeg husker at jeg sa: "La oss dra tilbake til leiligheten min."
Så vi bare løp.
Vi setter oss i bilen hans, og vi stopper på rødt lys.
Rødt blir til grønt,
og så gult, og så rødt og så grønt,
og så gult, og så rødt, så grønt, og gult og rødt.
Han har glemt hvordan man kjører. Han fatter ikke hvordan han startet.
Det var bare muskelminne. Så skjønner han ikke hvordan biler funker.
"Hvordan funker en bil?" "Vet vi hvordan biler funker?"
La en som er edru, kjøre.
Ikke kjør, det er galskap.
Du vil sitte i passasjersetet, du vil ikke være sjåføren.
Jeg vil kjøre.
Jeg vil ikke sitte der og tenke:
"Den personen ser det samme som jeg ser. Jeg bør kjøre."
Hvis du ser langt frem på hvite linjer, ser det ut som de går oppover.
Jeg husker at jeg kjørte, og så begynte hendene mine å gjøre dette.
Nesten så jeg bare kunne se ut vinduet, for kroppen min kjørte bilen.
Til slutt bare stoppet jeg helt.
For det er jo så bratt, men jeg tipper ikke bakover.
Jeg vet ikke hvordan det er mulig, før jeg innser at jeg ikke har foten på gassen.
Jeg har bare sakket helt ned på motorveien i Hollywood.
Veien bare...
...og forsvant.
Og jeg så bare mørke.
I enden av mørket var det en ørliten hodeskalle.
Den kom nærmere, og i hodeskallen lå veien,
og munnen åpnet seg, og svelget meg.
Ikke kjør på syre.
JO MER DU TRIPPER,
IKKE KJØR PÅ SYRE!
FOKUS PÅ LSD/PSYKEDELIKA
Hei, jeg er Tommy Roe.
Nå er det vel like åpenbart for deg som for meg at LSD er mektige greier.
Og det er det det er: greier.
Syre og sopp er hallusinogeners Cola og Pepsi.
Men det er nok av ting som kan få deg til å trippe.
Ayahuasca.
DMT.
Meskalin.
Men det er bare noen få av forbindelsene som kan få hjernen til å oppleve
endret virkelighetsoppfatning og hallusinasjoner.
Jeg bestemte meg for...
...å bli innviet grundig i peyote.
Så jeg tok fly til Mexico City og kjørte opp i fjellene.
Der møtte vi folk som skulle innvie meg i en peyotekult.
Først stapper de masse peyote inn i kjeften på deg. Med stryknin i!
Du ser på det, og tenker: "Dette er gift."
Men de stapper inn mer.
Og brått er jeg veldig høy.
Ørkenen var allerede en surrealistisk psykedelisk opplevelse.
Man ser opp på en kjempekaktus...
Man er på en slags primitiv, fremmed klode.
Sting...
Så ga de meg og de tre andre innviede bind for øynene.
Med øynene lukket er man i en tredimensjonal tegnefilmverden.
Man er i en slags romfilm.
Vi måtte bestige det hellige fjellet.
Jeg husker ikke hva det heter. Men med bind for øynene, høye på peyote,
mens sola stekte som verst.
Jeg snubler opp fjellsiden, og det var litt av en tur.
Vi når toppen tidlig på kvelden, og jeg kjenner noe dryppe på hodet mitt.
"Så bra, jeg får en dusj", tenker jeg.
Jeg åpner øynene, og det er blod!
"Hva er dette?" "Hjorteblod. Det er en del av det."
De helte hjorteblod over hodet mitt.
Dette var mens man så Halleys komet.
Halleys komet er litt av et syn, spesielt på peyote.
Det ser ut som en ildsprutende drage. Ganske fryktinngytende. Veldig truende.
Men det skremte meg på langt nær like mye som konseptet med dødelighet.
Og det bærer jeg med meg.
Dette var noe...
...komplisert, og, tror jeg, meningsfylt.
LSD SKOLEFRITIDS-SPESIAL
Dop er knall.
Psykedelika er så tøft.
Jeg elsker hallusinogener.
Gi meg noen nå!
Sånt og mer til får man høre på en alminnelig lekeplass i dag.
Skremmer det deg?
Det burde det.
For dagens unge vil i stadig større grad "skru på, finne tonen og gi slipp".
Hvordan skal vi A4-folka skjønne oss på denne skremmende trenden?
Vel, ved å se videoer som denne om ei lita jente, la oss kalle henne Emily,
siden det er det hun heter,
og hennes...
...dårlige tripp.
DÅRLIG TRIPP
Skjer'a?
Emily, jeg skal ha fest i kveld, og det hadde vært fett om du kom.
Vi skulle jo hjem og hygge oss hos deg, med trygge ting under mors overoppsyn.
Foreldre har et dårlig rykte, men de er jo hyggelig selskap.
Kom igjen, Emily! Det blir gøy! Massevis av tunge stoffer.
Ok, kanskje vi ses der.
Hva kan vel gå galt?
Hvem er klare for tunge stoffer?
Her er LSD, sopp, syre, Blue Heaven, Purple Haze ...
Jeg har Blå Himmel På Mars,
jeg har bestemors gebiss.
Jeg har Pac-Man...
Vi har Super Mario, Luigi, Reagan, Oransje Solskinn...
Jeg er med!
-Oransje solskinn høres ikke skummelt ut. -Det har mange navn.
Men man må ikke være mattenerd som Maya for å vite at det innebærer...
En dårlig tripp.
Kom igjen, Emily, prøv en.
Kanskje bare én.
-Ikke gjør det, Emily. -Tenk på fremtiden din!
Jeg tror jeg tripper...
Rart...
Typisk syretripp på film.
De får det aldri til.
Alltid må de bruke fiskeøyelinse.
De skrur ned hastigheten på personens stemme kraftig,
så alt ser forvrengt ut, og hen bare…
"Hei, mann! Jeg er på syre!"
"Herregud, jeg kan føle sjelen min!"
Eneste film jeg har sett som greide det, var Frykt og avsky i Las Vegas.
I en scene er Johnny Depp på kasino,
og gulvet beveger seg.
Da jeg så det, tenkte jeg: "Ja! Der har vi syre."
Jeg vet ikke hvor mye syre du har prøvd, men en gjenganger i mine tripper
er at det alltid ville skje ting mens jeg var høy som aldri ellers kunne skjedd.
Underlige, og i dette tilfellet fryktelige ting.
UNDERLIGE OG FRYKTELIGE TING
Jeg heter Anthony Bourdain.
Jeg var veldig glad i LSD.
Jeg var tenåring på tampen av 60-tallet.
Jeg var fryktelig skuffet over å ha gått glipp av hele hippietiden.
Jeg leste om den i Life Magazine da jeg var ni, og det så topp ut.
"Jeg gleder meg til jeg blir gammel nok til å dra til San Francisco og ta syre."
"Folk hopper ut av vinduer der og greier!"
Foreldrene mine var livredde for det, så det var jo en slags godkjenning.
Jeg var bergtatt av Hunter S. Thompsons verker.
Og med bergtatt, mener jeg...
Vi syntes Hunter Thompson var kulest av alt, og ville bli som ham.
Thompson beskrev jo så levende at du vet du har en dårlig tripp når du ser
din avdøde bestemor klore seg opp beinet ditt med kniv mellom tenna. Det lo vi av.
Målet var først og fremst å overleve det.
En helg planla vi en forgjenger til filmen "Road Trip".
Jeg sa til mor og far at jeg på overnattingshelg hos en venn.
Han kunne kjøre og hadde begrenset førerkort.
Dette var rammen for vår lumske plan.
Først kjøpte vi dop.
Masse syre, litt gress, litt libanesisk hasj,
en gin og to kasser Maximus Super-øl. Aner ikke hvorfor vi valgte det merket.
Samt, og dette er viktig:
noen Quaaludes.
Så tok vi masse stoff, deriblant LSD.
Vi satte kursen mot Catskill-fjellenes hjerte.
Vi kjører av sted mens syren slår inn, og støter på to haikere.
Tiltrekkende, unge kvinner. De var strippere.
Den ene kalte seg Panama Ray.
Erfarne og belevne kvinner som trengte haik.
Vi lot det skinne igjennom at vi var fullastet
med et svimlende utvalg tunge stoffer.
Naturlig nok ble de to sarte blomstene nysgjerrige.
Vi dro hjem til henne.
Så røykte vi gress og hasj.
Forsiktig, han angriper!
Så minte hun oss på at vi hadde nevnt Quaaludes.
Så jeg ga henne en, noe hun lot til å finne inadekvat. Hun ville ha to.
To "Parest 400".
De rakkerne var kruttsterk metakvalon.
Med spriten i bånn blir Panama ganske så høy når Quaaluden slår inn.
Selv hadde vi nådd toppen.
Men så begynte det å gå galt.
Og det i en rasende fart.
Panama viser frem antrekk fra sine tidlige år i Vegas.
Brått ruller Panamas øyne bakover,
og hun faller om, stein dau på gulvet.
Hun har tatt overdose. Hun er død, og vi ga henne stoffet.
For mitt indre så jeg politihelikoptrenes lyskastere sveipe over motellet.
Spesialstyrker med rambukker som strømmer inn gjennom vinduer og dører.
Hva gjør vi nå?
Mor og far tror jeg overnatter hos deg,
og vi er høye. Skikkelig høye.
På vei hit var himmelen full av farger og konsentriske sirkler,
av mystiske og herlige ting.
Nå er alt stygt og paranoid.
Virkeligheten trengte seg inn på fæleste vis.
Men før vi nærmet oss en løsning,
kviknet hun til, og spratt opp som om ingenting hadde skjedd.
Hun reiste seg som om det var dagligdags å svime av.
Vi drakk masse gin, og sniffet kokain fra motellbibelen.
Jeg husker jeg gikk på do, så meg i speilet, og så
en indianerhøvding i full krigsmaling.
Det er aldri særlig lurt å se seg i speilet på syre.
Og nå var det veldig dumt.
Ikke se deg i speilet. Dekk til alle speil.
Ikke lurt å se seg i speilet.
Å se seg i speilet er det dummeste av alt.
"Hvem er jeg? Hvem ser jeg?"
Man ser gjennom huden.
Huden er tydeligvis mer gjennomsiktig når man tripper.
Du ser blodet ruse gjennom blodkar og årer.
Spesielt med litt dårlig selvtillit...
Ansiktet mitt har blitt til et geitetryne.
Samme hvordan du ser ut, dekk til speilene.
JO MER DU TRIPPER,
IKKE SE DEG I SPEILET
Ikke se deg i speilet!
Jeg heter Charles Grob. G-R-O-B.
Jeg er psykiater.
Jeg er forsker,
og forsker på mulighetene for behandling med hallusinogener,
for å behandle mentale lidelser.
Eller for å behandle avhengighet.
Jeg har også utført en FDA-godkjent studie der vi fikk tillatelse
til å bruke alkaloidet fra hallusinatorisk sopp, psilocybin,
i en behandlingsmodell for pasienter med fremskreden kreft og reaktiv angst.
Livskvaliteten deres økte betraktelig.
Ingen fikk dårlige tripper eller alvorlige fysiologiske reaksjoner.
Vi fant at behandlingsmodellen i hvert fall hadde godt potensial,
og at flere kontrollerte forsøk burde utføres.
Vi hører fra unge som hadde sine grunner til å falle for LSD.
La oss også høre fra leger, psykologer og andre eksperter som selv har prøvd LSD.
Den eneste gangen jeg har forstått meg selv, var på en syretripp.
Alt ble så klart.
Jeg fikk aldri noen dårlig tripp.
Men jeg fikk en lang og god en.
Jeg hadde antrekk som passet til syre.
Jeg hadde musikk som passet til syre.
Sminke som passet til syre...
For meg var det... et ritualistisk dop.
Vil du se huset mitt?
Huset mitt er selve syrehuset.
Det påvirket alt.
NORMAL PÅ SYRE
Jeg ler meg skakk av at folk har dop-anekdoter.
Selve essensen i det du spør om...
Bruker du dop rett, blir en ryddig gjenfortelling umulig.
"Hei, jeg heter Carrie Fisher, og...
...jeg har tatt mye LSD."
Det kan ha vært John Belushi som tipset meg om syre.
Men den gang hadde jeg ikke noe rusproblem.
Jeg var ennå ikke i det dopspekteret som til slutt ble min undergang,
nemlig opiater.
Det er ikke lett å bli...
Kan man bli hekta på syre? Niks. Og det er et krevende stoff å innta.
Jeg organiserte turer rundt omkring i verden utelukkende for å ta syre der.
Sånt gjorde jeg, og glemte at...
...jeg så ut som en
ved navn Prinsesse Leia, eller hva folk så i meg.
Da er det ikke like genialt å ta syre og fly rundt.
Jeg dro til Seychellene.
Vi tok syre, og...
Å, herregud. Jeg var på...
Jeg lå på stranda, og det var ingen andre der.
Så der står jeg med min Super 8, som er et filmkamera. Nemlig, ja.
Jeg filmer en venn, og mens dette utspiller seg,
enset jeg... at det hadde vært en forstyrrelse i Kraften.
Ikke ta med det.
I hvert fall snur jeg meg, og jeg er forresten...
Jeg var neppe naken, men helt sikkert toppløs.
Vi snur oss,
og en hel busslast japanske turister har nettopp ankommet.
Der vi var,
er tydeligvis dit de tar med turister fra alle hotellene for å lunsje.
På det tidspunktet er jeg faktisk Prinsesse Leia til det fulle,
og uten klær på.
Jeg tok syre og bare:
"Å, jeg forstår. Dette gir mening."
Første gang jeg fikk høre at jeg var bipolar...
Jeg var hos legen, og jeg sa:
"Jeg følte meg normal på syre."
Hvorfor hun føler seg normal når hun tar LSD på sitt mest berømte...
Det kan ha noe å gjøre med hvor unaturlig det føltes å være en offentlig person,
hvor distansert fra seg selv hun må ha følt seg.
Og hvordan LSD-opplevelsen kan ha gitt henne
tilgang til et kjerneelement, selve kjernen i henne,
så hun fikk føle seg mer ekte.
Vi tok denne Owsley-syren.
Og vi ble skikkelig høye.
Vi var i Central Park.
Jeg tviholder på bakken,
for det var vanskelig å holde seg på kloden.
Jeg ser på en eikenøtt.
Den beveger seg mye.
Jeg så aldri noe som ikke fantes.
Jeg så bare det som fantes, oppføre seg galt.
Dæven døtte, du er Carrie Fisher!
Du er faen meg Prinsesse Leia!
Jeg er en stor fan av deg!
Den oppfører seg galt...
Sjekk denne. Fant den på loppemarked.
Og enda galere...
Jeg prater til deg fordi du tripper som bare faen!
Nei, bare... Nei, nei!
Jeg måtte se på at eikenøtten
mer eller mindre koreograferte seg selv.
Du er i bransjen. Kan jeg vise deg noe? Si meg hva du syns.
Jeg er en nøtt.
Jeg er en nøtt, nøtt, nøtt.
Sprø som en nøtt. Jeg er en nøtt!
-Hva synes du? Jeg er fortsatt... -Hold kjeft!
Å, du likte det ikke.
På det tidspunktet var nøtten nesten seg selv igjen.
Ikke fortell noen hva du så.
Ikke si noe!
Som psykolog må jeg si deg at innsikten du tror du fikk, ikke var virkelig.
Den eneste sanne innsikten du kan håpe på, er det du lærer av å gå på en smell.
Hvilket innebærer at man må ønske å gå på en smell, for så å analysere den
slik psykologer analyserer drømmer.
Noe du ikke er i stand til på egen hånd uten relevant utdannelse.
Stoff endrer bevisstheten dramatisk.
Man risikerer psykose, eller en såkalt "dårlig tripp".
Sjansen for en dårlig tripp minimeres med god styring på sinn og omgivelser.
"Sinn" handler om den som opplever dette. Innstilling, sårbarhet, mål.
"Omgivelser" handler om hvor man gjør det, hvor trygt det er der.
Ta aldri syre med fremmede, folk som later som de er venner, eller venners venner.
Velg selskap med omhu.
Ta aldri LSD med drittsekker som bare: "Friker du ut nå, eller?"
"Å, kjenner du det?"
"Kjenner du pæra bli knust?"
Så drøyt...
"Ser du rosa elefanter? Ser du dem?"
Er du mørk til sinns, eller strir med noe, kan det fort bli skummelt forsterket.
Det bør ikke være for kaotisk i hodet ditt.
Ting du prøver å takle. Ferskt samlivsbrudd,
eller å ha blitt ferska i å onanere i kaffen.
For den slags skyldfølelse og skam vil bli forsterket.
Sørg for å være mentalt sterk.
Det er en reise alle må ta alene...
Med venner.
Ta med noen få gode venner til et avgrenset sted.
Eller gjerne med litt natur. Hygg dere ute!
Jeg vil anbefale skogen. Skogen, ja.
Et vann i nærheten. En elv, noen jævla trær og idyll.
Folk sier man bør trippe på en eng eller et naturskjønt sted.
Sikkert topp, men jeg har kun prøvd i New York City.
Første gang jeg ble høy i NYC, trodde jeg drosjene ville kverke meg.
Ikke gjør det i byer.
JO MER DU TRIPPER,
HA STYR PÅ SINN OG OMGIVELSER!
Og nå tilbake til "Dårlig Tripp".
Alle vil si at det er trygt å trippe,
bare du har styr på sinn og omgivelser.
Men det eneste som er sikkert, er at du legger ut på en...
...dårlig tripp.
DÅRLIG TRIPP
"Er'te" du glad vi er venner?
Vet ikke, "er'te du"?
Dere oppfører dere skikkelig rart.
Ja, gi dere. Dette er ikke gøy mer.
-Det er nok gøy å hoppe ut av et vindu! -Kjempeidé! Gjør det!
Ok!
Hva? Nei!
Ikke vinduet!
Dop er rasende festlig, helt til det slutter å være det.
Jeg heter Nick Kroll og har en historie til skrekk og advarsel om tripping.
Det var kjempegøy, jeg vil bare advare folk.
JEG ELSKER VENNENE MINE
For noen år siden leide vi et hus i Malibu til en venns utdrikningslag.
Jeg gikk til anskaffelse av mye sopp, siden menn i andre halvdel av 30-årene
higer etter virkelighetsflukt.
Folk røykte salvie, så dette var et råflott lag.
Vi var på en privat strand i Malibu. Samtlige tok sopp.
Jeg spiste noen ekstra. "Bra saker!"
Jeg elsker vennene mine!
Alle storkoste seg. Jeg tenkte: "Her tripper jeg i sjøen.
Det er 90 prosent sjanse for at jeg vil drukne.
Men så deilig å være ett med moder jord!
Vi går opp på stranda, og nå treffer det for alvor.
Jeg setter meg, og jeg har spist mest sopp av alle.
Kompisene mine sanker tang.
Jeg så det, og jeg innså hva som var i ferd med å skje.
De er ute av vannet
og nærmer seg med 20 kilo,
og jeg ser dem løfte den høyt,
og så lemper de all tangen over meg.
Og jeg var...
...overlykkelig.
Tangen beveger seg rundt på meg, og jeg bare: "Jeg er tangmonsteret!"
Jeg er tangmonsteret!
Det virket utenkelig å ville fjerne...
...denne jævla sjøgørra.
Tangmonster!
Dagen etter våknet jeg dekket av røde nupper,
fordi jeg hadde...
...vært dekket av faens tang i tre kvarter.
Jeg digger ikke å ta piller, men du får drøye tripper på syre.
Ja, men også de drøyeste nedturene.
Du vet, når det er fire hjørner, og...
...man blir liksom opplært av trafikklys, eller av grønn og rød mann eller noe,
og jeg husker jeg tenkte: "Å, jeg vil bort dit..."
Men istedenfor å gå fra punkt A til B til C, bare:
"Jeg kan jo bare gå fra punkt A til C!"
Det høres jo rimelig kørka ut, men det kom av syren.
Jeg bruker det jevnlig, og:
"Hvis ingen ser på, kan jeg gå rett til punkt C
og blåse i punkt B-fjaset."
HVIT UGLE
Jeg heter Kathleen, og dette er Adam. Vi er gift, begge er musikere. Og så din.
Historien jeg vil fortelle, er ikke...
Jeg har aldri hatt en dårlig syre- eller sopp-tripp. Aldri flippa helt.
På slutten av 80-tallet kjørte tre venner og jeg mot...
Kompisen min Money Mark sa: "Bli med til Baja."
Det var meg og tre damer, og vi var langt uti gokk, i Mexico.
Venninnen min bare: "Jeg har to lapper syre. La oss ta dem!"
Vi la dem i en flaske Snapple, og alle drakk.
Så punkterte vi.
Meg og tre damer, midt i ingenmannsland.
Jeg kan ikke skifte dekk. Hadde vi dekk?
-Når jeg sier det, vet jeg ikke... -Han kunne ikke skifte dekk!
Aner ikke om vi så etter engang!
Vi bare: "Dette ser stygt ut."
Og da flyr en hvit ugle rett over oss.
Vi bare: "Det er et tegn! Nå skjer det noe fantastisk!"
Så kom to varebiler fulle av folk, av voksne menn.
De stopper, og vi bare: "Flott!"
"Vent, dette er litt sært."
-Alle gikk rundt og inspiserte bilen... -Det var jo tre deilige damer der!
Hvis jeg blir med dem, kjører de meg til en fyr som har dekk.
Jeg bare: "Vet ikke om vi ses igjen..."
Vi tar en gruppeklem og bare: "Lykke til."
Vi kjører og kjører, stadig dypere inn i fjellheimen.
Det var som på film. Masse gubber som satt rundt et leirbål.
Det var to betongskur der,
og jeg bare: "Der borte?"
Ut av skuret kommer en gigantisk brande.
Kjeledress, skjorteløs, med lyset i ryggen.
Han bærer tidenes monsterslegge.
Jo mer jeg flippa, jo mer lo de.
Han begynner å hamre på døra.
Han åpner døra, og jeg bare:
"Nå gjelder det."
Enten slåss jeg meg ut herfra, eller ser hva rommet skjuler.
Han slår på lyset, og det er fullt av dekk. Fullt av dekk!
Det er en menighet!
Varebilene tilhører en menighet.
De viste vei,
og sa: " Kjør den veien..."
Og alt endte godt.
Det var ugla.
Dette er hjernen din.
Dette er hjernen din...
Dette er hjernen din på dop.
Dette er hjernen din på brødskiva mi.
Nydelig.
Alltid den samme LSD-historien.
"Ung mann på syre trodde han kunne fly, hoppet fra et høyhus. For en tragedie."
For en dust! Drit i ham. Han er en idiot!
Han tror han kan fly? Ta av fra bakken først, da?
Det er få tilfeller med folk som hopper.
Det var jo greia.
Det ble spredd mye tøv den første tiden, for å avskrekke oss.
Begge foreldrene mine var psykiatere, de jobbet på psykiatrisk sykehus.
Deres måte å forhindre at jeg tok dop på,
var å beskrive hvor ødelagt noen unge på sykehuset ble av én tripp.
Mamma bare: "Gutten røykte marihuana, og den var tilsatt PCP.
Og nå er han sinnssyk, og helt i villrede. Han stapper neven opp i ræva dagen lang."
Akkurat det sa mamma til meg.
Så jeg var livredd for all dop. Jeg prøvde aldri!
Helt til en Amsterdam-tur.
SOPP FUNKER IKKE
Hei, jeg heter Paul Scheer. Dette er min fortelling om å bli skikkelig fjern.
Jeg og noen komikervenner hadde noen show i Amsterdam.
"Oi! I Amsterdam er marihuana lovlig! Selv sopp! Dette blir topp.
Vi må ta oss en sopp-dag."
Vi fant en sjappe, og de presenterte dem slik man presenterer juveler på Tiffany's.
De har ulike typer sopp. Vi velger og vraker...
Jeg valgte "Hawaii-et-eller-annet".
"Hawaii er fett! Surfing og greier. Sånn tripp vil jeg ha."
Så gjaldt det å finne et bra sted.
Vi valgte så klart Van Gogh-museet.
Vi går inn i Van Gogh-museet mens vi knasker sopp.
"Ikke spis hele på én gang!" "Å, greit".
Jeg spiser altså sopp.
Rundt fem minutter går.
"Jeg merker ingenting! Soppen funker ikke."
Vel...
Jeg er Paul Scheer, i Amsterdam, og soppen treffer visst aldri.
Så jeg spiser flere, og så enda flere.
Får vel nyte kunsten! Jeg er Paul Scheer i Amsterdam.
Jeg ser på et av maleriene, av kråker over en maisåker,
og blir helt fjetret.
"Jøss, veldig interessant. Se på det!
Jeg kan se under kråkene!"
Jeg begynner å snu meg, hellig overbevist om at snur jeg meg,
får jeg se deler av maleriet som ikke fins.
Dæven døtte!
Sjekk all den maisen!
Brått føler jeg at fuglene kommer mot meg, og jeg står midt uti maisåkeren.
Hva faen?!
Dette er et populært museum.
Familier, folk overalt,
og jeg står 10 cm fra maleriet, nesten opp-ned.
Bare: "Ja, ja, ja..."
Det endrer seg og beveger seg. Jeg bare: "Van Gogh! For et geni!"
Jeg forstår Van Gogh!
Nå føler jeg meg litt for varm. "Så varmt! Jeg svetter. Jeg må ut."
Jeg kommer til der vi bor.
Jeg bare: "Folkens... Vi må kjøpe McDonald's-mat."
Alle bare: "Ja!"
Planen min var vel at vi var i et fremmed land,
så vi trengte noe trygt og amerikansk. Og da var det McDonald's som gjaldt.
Jeg stikker dit, kjøper en sekk med burgere,
jeg drar tilbake og deler dem ut til alle.
Alle hiver innpå, og som i Alice i Eventyrland der hun spiser pillen,
spiser vi opp burgerne våre, og så har det gått over.
Alt er normalt!
Jeg bare: "Takk, McDonald's! Du reddet oss."
McDonald's? Aldri. Jeg er ingen forbanna tosk.
Er det noe antitetisk til en LSD-tripp, er det McDonald's.
Snakk om yin og dritt-yang!
Man går inn og innser:
"Jeg er i dragens hule. Jeg har en sjel og er i et sjelløst bur."
ALT HENGER SAMMEN
Hei, jeg heter Rob Corddry.
En psykonaut. Filmskuespillernes fagforening.
En gang vi tok sopp, satt jeg foran speilet og trippet knallhardt.
Høy som et hus.
Jeg stirret på meg selv i speilet.
Jeg sto i bar overkropp, noe som vanligvis plager meg,
men på det tidspunktet har du ingen kroppsdysmorfi.
Du ser ting slik de er.
Uansett hvor mye de liksom skinner og puster.
Kroppen puster uansett. Og jeg ser min egen kropp og ansikt
slik de egentlig er.
Ansiktet mitt så helt annerledes ut.
Og jeg innså at kroppen var et skall.
Jeg følte inni mitt ekte meg, ikke speilet,
at jeg var større enn kroppen min. Bredere.
"Sånn er det, ja! Vi er en del av alt! Alt henger sammen med alt."
Så ser jeg meg i speilet, og der så jeg... Det virket som om
hele verden var meg.
Jeg så alt, og alt hang sammen.
Alt var godt.
Er man høy, skal man liksom unngå speil, mens jeg bare: "Ikke forlat speilet!"
JO MER DU TRIPPER,
IKKE SE DEG I SPEILET
Se deg i speilet!
Jeg så meg i speilet, og ansiktet mitt ble grotesk.
Sprø greier. Jeg bare: "Sjukt!"
Vokser man opp i et bysamfunn som gettoen, er synet på syre bare:
"Det er jo som crack, PCP, englestøv, meth eller sånn faenskap.
Hvorfor prøve syre?"
Men så blir man eldre, prøver sopp og sånt, og innser
at det bare er sopp og mugg.
Fredelige greier.
ELSK HVERANDRE
Jeg husker første gang jeg tok syre. Det var et par år siden.
Jeg følte meg klar, klar til å bli ett med kloden, med universet.
Det var sprøtt. Det var med en vakker kvinne.
Det var hun som introduserte meg for det. Jeg husker hun serverte det på kjeks.
Uheldigvis begynte syren å treffe akkurat idet vi skulle ha oss.
Vi ble løsslupne.
Det føles så godt! Alt blir bare forsterket.
Jeg ser alt mulig rart.
Jeg føler alt mulig rart.
Fargene beveger seg. Jeg hører farger. Jeg kan smake fargene.
Hva faen smaker en farge?
Og av en eller annen grunn føltes alt hun gjorde med meg bare helt fantastisk.
Dobbelt så bra.
Helt spesielt.
Nå blir det litt inngående, litt vulgært, litt grovt, om du skjønner?
Du skjønner nok. Hva kan jeg si? Sånn er livet.
Helt sant.
En regnbue skjøt ut av pikken min.
Akkompagnert av en lyd. Pianospill eller noe.
Jeg aner ikke hvorfor det kom en regnbue ut av penisen min.
Jeg som ikke liker Rainbow.
Da våknet jeg neste morgen, sa jeg til en kompis:
"Jeg vet hva meningen med livet er."
Og jeg sa:
"Det er å elske hverandre."
Han bare:
"Sant."
Det var første gang jeg tok syre.
Men hver sin smak, for...
Jeg er ingen psykedelika-forkjemper.
Jeg koser meg med det.
Men det egner seg ikke for alle.
Jeg er kunstner, det er min livsstil.
Jeg er på en psykedelisk 60-talls rockebølge.
The Castaways,
Jefferson Airplane...
The Rolling Stones hadde noe. Jævla Beatles, så klart. Jimi…
Hvem synger "The Hurdy Gurdy Man", er det Donovan?
En sann 60-tallsopplevelse...
...var: "Fins det en løsning på all verdens lidelse?"
Fordi fram til oktober 1966 var LSD faktisk lovlig.
Det ble brukt på de utroligste, gunstigste vis, slik vi alle vet.
Vi vet nå, ut fra dokumentasjon, hvordan det hjalp så mange.
Angsten synker.
Døende mennesker som får DMT, du vet...
De får litt psilocybin,
og plutselig fordufter all angst,
for nå føler de at dette er naturlig.
Aldri prøvd ayahuasca eller DMT.
Jeg er for redd.
Men kanskje føler jeg meg en dag modig nok til å prøve.
DMT er selve ekspressbilletten
til selve ursuppen.
Vil du vite hvordan det er å kun være en organisme, og faktisk se egoet oppløses,
røyk litt DMT, så finner du det ut.
Du kommer dit på et blunk, og får nærkontakt med romvesener, farger,
urgamle mønstre og hellig geometri, og... Det er fantastisk.
Jeg heter Zach Leary,
og jeg vokste opp med Timothy Leary.
Han var en amerikansk filosof og psykolog på slutten av 1900-tallet.
Første gang far prøvde psilocybin i Mexico, var hans berømte sitat:
"Jeg lærte mer på mine fire timer på sopp enn på mine 20 år med psykologi."
Naturligvis vil psykologen og psykiateren bruke LSD i behandling av sinnslidelser.
Jeg tror at LSD blir den viktigste kuren for sinnslidelser
straks psykologene lærer å bruke det.
Og i 1963 fikk han fyken med brask og bram fra Harvard Universitet
for å ha utført psykedeliske eksperimenter med førsteårsstudenter.
Timothy Leary og Ram Dass, og...
...Terence McKenna, og alle disse folka som...
...har viet sine liv til å utforske disse sfærene,
som faktisk var kunnskapsrike og geniale nok til å forske på dem,
de ble stoppet tvert. Der gikk vi på en skikkelig smell.
Vel, jeg synes det var synd
at forrige generasjons psykedelikaforskere så brått ble forhindret.
De var nemlig på sporet av noen svært viktige oppdagelser.
De utviklet nye behandlingsmodeller som vi i dag fortsatt mener bør utforskes,
fordi de er svært lovende og byr på nytt håp
til mennesker med lidelser som skolepsykiatrien i liten grad kan lindre.
Det er mange grunnleggende spørsmål om LSD man ikke har svar på.
Mye arbeid gjenstår.
Mye viktig forskning ligger i fremtiden. Forhåpentligvis får vi svarene en dag.
Folk spør ofte
om mine beste opplevelser med å ta psykedelika med pappa.
Det var noen fine. Grateful Dead-konserter der de visuelle virkningene...
Jeg husker Jerry Garcias hode svulme opp til ti ganger størrelsen.
Nykter på Grateful Dead-konsert var greit nok.
Men på stoff var det ganske så bra.
Grateful Dead-konserter. Det beste stedet å trippe. Så trygt!
De har fasiliteter og provisoriske områder kun for de som tripper.
Jeg var ikke så glad i musikken, men jeg har nok sett Grateful Dead...
Tja, 11 eller 12 ganger.
Jeg liker Jerry Garcia.
Det innrømmer jeg gjerne offentlig.
Jeg liker Grateful Dead. Jeg gikk på college, jeg er hvit...
Jeg gikk på scenen med Grateful Dead, og sovnet foran en av høyttalerne.
Sånn man ser man at noen på en konsert har en fin tripp. Sånn går de.
De går skikkelig fremoverlent. "Vi møter livet med hodet først!"
Og sånn oppdager man en som har en dårlig tripp.
Han går med knærne først.
Faenskapen han har i vente skal møtes med knærne først. Med alt annet enn hodet.
En gang beregnet jeg feil mengde, og tok så mye at jeg måtte si til Mickey:
"Jeg må gi meg. Jeg må av scenen."
Cymbalene mine smeltet.
Man kan ta for mye, og det er dumt.
Jeg kom hjem, fortsatt veldig høy.
Man lander ikke umiddelbart.
Jeg satte meg høflig ned ved mor og fars spisebord.
Det var frokost. Grytidlig.
Hun serverte meg en tallerken med egg som bedrev samtidsdans på scenen,
noen nymotens rotasjonsgreier...
Alt beveget seg. Pølsene danset, lagde små bygg og sånn...
"God frokost, Billy?" "Ja..."
Jeg greide ikke spise.
Og nå, tilbake til Dårlig Tripp.
Liker du at ting skjer med deg som du ikke vil at skal skje med deg?
Selvsagt ikke.
Det er nøyaktig det som vil skje når du drar på dopfest.
For på alle dopfester er det en spøkefugl.
Hans mål: Å få deg høy, enten du vil eller ikke.
Og planen:
dosen.
-Folkens! -Kom igjen!
Appelsinbrus!
-Ta en slurk! -Drikk den!
-Drikk. -Ta en slurk.
Vel, hvis de ikke vil nyte denne deilige brusen, skal jeg det.
Ja. Jeg også.
Hvorfor er alt som en elektrisk regnbue?
Ja! Jeg kan se hele universet.
Jeg tror dere tripper.
Nei. Vi tok ikke noe dop.
Det ville jeg aldri gjort.
Så du dragen?
Sikker på at du ikke tripper?
Jeg er sikker på at de tripper,
for de har blitt dopa!
Jeg la 10 lapper LSD i brusen deres.
-Jeg ville ikke dette! -Jeg blir aldri den samme!
Det er veldig galt å dope noen.
Da tar du nemlig over psyken deres.
Da er du ansvarlig for deres tilstand i tolv timer,
og var det første gang for dem, har du ikke rett til det.
Da vi tok det beryktede vidunderstoffet LSD,
var det på en middag med tannlegen vår.
Og han la den i kaffen uten å si fra.
Vi hadde aldri hørt om det.
Godt gjort, med tanke på all paranoiaen som ble skapt rundt stoffet.
Folk som tar det, er jo alt på en dårlig tripp!
Da jeg innså at jeg hadde fått syre...
Dårlig tripp. Som en mørk tunnel. Det låste seg helt.
DOPA
Hei, jeg er Rosie Perez, alias Puerto Rican Icon. Holla!
Det var nyttårsaften sent på 80-tallet.
En av søstrene mine og jeg skulle på en nattklubb på Manhattan.
De solgte aldri alkohol eller annet på denne klubben.
"Vi lever oss inn i musikken og dansen, og vi er så sunne og pene."
De hadde bare punsj der, eller frukt.
Vi går til baren og bartenderen bare: "Står til, jenter?
Vil dere ha noe?" Vi sa ja.
Han bare: "Ja?" Og jeg bare: "Ja! Greit."
Så vi får litt punsj.
Vi styrter den og begynner å danse og svette, og vi går tilbake.
"Får vi en til?"
Han: "Seriøst?"
Jeg bare: "Ja, den var god!" Han bare: "Ok..."
Vi drikker et glass til, og plutselig...
...begynte hele nattklubben å utvide seg.
Gulvplankene av tre bølget seg som havet langt ute til sjøs.
Jeg ser på det og bare: "Herregud, så vakkert!"
Jeg la meg på rygg og begynte å svømme på gulvpanelene.
De var jo bølger, ikke sant?
Og alt er vakkert, og alle ser på meg i all min prakt.
Så kommer min søster Sally bort, og bare: "Puppene dine henger ut."
Jeg så ned og bare: "Herregud!
Så flotte de er!"
Og de så nydelige ut.
Jeg var bergtatt av hvor flotte og store de var.
Men så begynte jeg å se meg rundt, og det føltes som om alle stirret.
Jeg fikk noia.
Jeg prøvde å dekke dem til, for jeg fant ikke toppen min.
Den fløt jo av sted på plankehavet.
Jeg dekker til brystene mine sånn,
men puppefettet tøt ut mellom fingrene mine.
Det var bare...
Søsteren min kom bort og fikk latterkrampe.
"Vi må ut herfra!"
Vi kommer hjem, går opp,
og da jeg la meg i senga, ble jeg senga.
Kroppen min var senga.
Og jeg prøver å snu meg.
Kroppen min var liksom madrassen, og jeg vralter ned gangen.
Fortsatt slo det meg ikke at jeg var høy på syre.
Jeg skled, og jeg trodde da at gangen ble en sklie.
Jeg skled ned gangen. Helt ned.
"Jeg er en seng!"
Og jeg skled, og jeg...
...ødela ankelen min mot porselensbadekaret.
Så trodde jeg at foten min var enorm,
og at den vokste og vokste.
Jeg ser opp, og kjæresten min sier: "Du er høy på syre."
Min første tanke var ikke: "Herregud, jeg er høy på syre."
Den var: "Herregud, jeg håper Gud ikke straffer meg for å ta syre."
Jeg tenkte at nå havner jeg i helvete. Lukt til helvete med meg.
Før dette drakk jeg ikke, jeg røykte verken gress eller tobakk.
Jeg gjorde ingenting. Dansing var mitt dop.
Når noen tilbyr deg en gratis drink på en nattklubb, spør hva som er i den.
Jepp.
Det andre jeg fikk ut av det,
var at jeg virkelig måtte gå i terapi, på grunn av min katolske oppdragelse.
Gud forby at jeg skal bebyrdes med så mye skyldfølelse igjen.
Så, vet du hva?
Den syretrippen var nok bra for meg.
De mentale virkningene av dette stoffet er enormt varierende.
De er helt uforutsigbare.
Ingen kan forutsi hvorvidt en spesifikk person
vil få en bra eller en dårlig tripp.
Jeg tror ikke de har funnet punktene i hjernen som forårsaker en dårlig tripp.
Men innvendig er det som foregår en følelse av desorientering, forvirring,
en følelse av å bli overveldet av stimuli,
høye nivåer av angst, på grensen av eller faktisk paranoia.
Jeg har tatt mye syre, tatt sopp, tatt speed…
Jeg aner ikke hva dette var. Det minnet om speed...
Skikkelig speed-aktig. Men man hallusinerte også.
Det forvandlet omgivelsene dine til en marerittaktig opera.
Alt i hjernen min endret seg, og alt gikk nedenom og hjem i en utrolig fart.
Ting ble til glass og krystall som knuste, gjendannet seg og knuste på nytt.
Beina mine dovnet av.
Jeg begynte å føle at hjertet hamret som besatt.
Som om det ville slå seg ut av brystkassa.
Jeg ville ikke si noe til kona mi,
fordi jeg ikke ville at hun skulle bekrefte hvor voldsomt dette var,
for da ville jeg bli desto mer paranoid, og marerittet desto mer intenst.
Jeg så vold, blodsutgytelse,
jeg så krigføring, terrorisme,
jeg så halshugging.
Jeg så helvete.
På et tidspunkt så jeg ut av bilvinduet,
en liten jente satt i baksetet i bilen ved siden av og stirret intenst.
"Denne lille jenta kan redde meg. Denne lille jenta kan hente hjelp.
Hun kan få meg ut av dette." Men hun var et barn. Uskyldsren.
Jeg prøvde å kommunisere med blikket, som et gissel. "Få meg ut herfra!"
Jeg ville ikke snakke, av frykt for at vennen min hørte det og drepte meg.
Så jeg bare...
Jeg enset et glimt av håp.
Men til slutt gir jenta meg fingeren, og da tenkte jeg:
"Alle er sammen om dette.
Alle prøver å drepe meg!"
Noen folk...
...vil nå toppen av de psykiske virkningene her, og de vil bli der.
Herfra og ut er disse menneskene sinnssyke.
Jeg er Lewis Black.
Og jeg er fortsatt Lewis Black.
Det er alt jeg trenger å si, ikke sant?
HVEM ER JEG?
Jeg prøvde syre da jeg var 20.
Jeg tok den i en leilighet i Hyattsville i Maryland.
Når du når dette punktet, er du tapt for verden.
For min del gikk det så langt at jeg ikke husket mitt eget navn.
Bare... "Jeg husker ikke navnet mitt. Ikke i det hele tatt."
Et av de viktigste bindeleddene mellom deg og omgivelsene,
er navnet ditt. Det er skikkelig viktig.
Den enkleste løsningen på dette er å spørre en av dem hva jeg heter.
Men det går ikke midt i en syretripp.
Da kan man ikke spørre en venn hva man heter.
Aner ikke hva som er greit på syre, men tenkte at det går ikke.
De har det gøy. Ingen grunn til å ødelegge moroa deres.
Ei heller ikke ta opp noe som tyder på at jeg er i trøbbel,
så de føler de må ta vare på meg. Det kan være enda verre.
Så jeg satte meg ned med en ordbok
og lette etter hint om hva navnet mitt kunne være.
Dette pågår i en halvtime, hvilket i LSD-tid er omtrent 26 år.
Jeg kjente etter i lomma,
for jeg innså at jeg hadde en lommebok og kunne finne navnet mitt der.
Og min neste tanke var at jeg var redd for å åpne lommeboka fordi jeg tenkte:
"Hva om det bare er monopolkort der?"
Nei!
Først skremte det meg, og så kunne jeg ikke slutte å le,
og så fant jeg navnet mitt igjen.
Og da falt ting tilbake på plass.
Folkens!
Jeg heter Lewis Black.
Jeg har sett folk flippe.
Ellers ville jeg anbefalt det til alle. Dette egner seg ikke for alle.
Bare få den! Jeg er klar, kom igjen!
Jeg var langt fra klar til å ta syre. Det var en stor feil.
FRIKER UT
Jeg innså ikke hvor mye det ville endre livet mitt. For det gjorde det, lenge.
Jeg bare: "Kom igjen, det blir kjempegøy."
Jeg tror vi hadde sett Hair nylig og blitt kraftig påvirket.
Vel, jeg håpet på en slags psykedelisk åpenbaring, som i Hair.
Utrolig tankespinn,
og en slags portal inn i en høyere bevissthet.
Men sånn ble det slett ikke.
Det var bare frykt og angst
som ble forsterket.
Og hvem trenger vel det? Hvem vil ta dop som gjør det?
Jeg tok én, og en halvtime går, tre kvarter, en time.
Vi hygger oss, men ingenting skjer.
Nok en halvtime går. Etter halvannen time hadde ingenting skjedd.
Så klart sier jeg til ham at vi må ta en til.
Så vi tok en til, og da skjedde det noe.
Øyeblikkelig får jeg noia og blir livredd.
Jeg ser på hånda mi, og opplevde klisjeen med å undres over hva hånden min er.
Er det ikke alltid noe med å stirre på hånda si?
Eller tommelen, og se hele universet i tommelen, sånt noe?
Hva skjer i hjernen din når du tripper?
Rundt 10 % av hjernen oppslukes av lyder og farger,
rundt 10% av konseptet "tid",
hvilket har det med å gå raskere og/eller tregere.
Og de resterende 80 %?
Glo på hånda si.
Det var jo kult.
Jeg får noia. "Vi drar hjem til meg."
Og vi gikk der de blåste opp ballongdyrene til Thanksgiving-paraden.
Jeg begynte å trippe på den ideen.
Onde, gigantiske, oppblåsbare figurer som svevde ut fra 77th Street.
Jeg var en stor Ghostbusters-fan, så tanken om Marshmallow-mannen,
av ham gående ned Central Park West var i tankene mine...
Så innså jeg brått at jeg ikke ante hvor jeg var, hvem jeg var
eller hva konteksten ved livet var.
Jeg kom frem til at jeg måtte fortelle mor og far om hva som foregikk med meg.
Mor og far var utenbys og filmet en Kjærlighetsskipet-episode.
GJESTEROLLER
Jeg ringte Jerry Stiller og Anne Meara,
og sa: "Pappa, jeg tok litt syre."
Og han sa: "Hva? Hva er syre?"
Han trodde nok at jeg hadde drukket batterisyre eller noe.
Pappa var ikke akkurat Jerry Garcia.
Han er Jerry Stiller.
Og jeg sa "LSD".
Og han bare: "Å, LSD."
Og jeg kunne høre ham fordøye det.
Jeg tror det første som slo ham, var at han hadde sviktet som forelder.
Og så sa faren min: "Jeg forstår hva du gjennomgår.
Da jeg var ti år, røyket jeg en Pall Mall-sigarett,
og var spysyk i to dager."
Og jeg sa "Nei, pappa, det er ikke det jeg gjennomgår.
Dette er noe helt annet."
Jeg prøvde å forklare hva det var, og han sa det ville gå bra. Veldig søtt.
Når noen inntar et stoff, og tror de går fra vettet,
er deres største frykt: "Herregud, jeg blir aldri meg selv meg.
Jeg vil alltid være sprø."
"Hjernen min er ødelagt, og jeg kommer aldri tilbake."
"Kanskje hjernen min bare forblir sånn, og verden faktisk er sånn nå."
Det kan være nifst.
"Dette går ikke så bra. Hvordan får vi slutt på dette?"
"Herregud, dette vil ingen ende ta.
Jeg havner på galehus
og må se mors ansikt gjennom vinduet i en polstret cellen mens hun strigråter."
Du kan ikke lure noen ut av en dårlige tripp.
Når den er i gang, må den gå sin gang.
Det viktigste du kan gjøre,
er å forsikre dem om at de opplever en endret virkelighet, selv om den er nifs,
fordi de inntok et stoff.
De dårlige nyhetene er at det er skummelt, de gode at dette vil gå over.
Første gang jeg hadde en sånn opplevelse, hadde jeg noen naive følelser.
"Kanskje blir jeg aldri som før." Men jeg har opplevd nok til å vite at det er feil.
Er du i tvil, zoom ut.
Hvis du er redd for noe, må du bare zoome vekk fra det,
så du ser helheten og kan riste det av deg.
Det kan bli skummelt.
Men derfor er det viktig å huske at du er høy. Det er ikke ekte.
For mitt indre bare faller og faller jeg. "Jeg må på legevakta. Jeg orker ikke mer."
Det sitter en fyr foran meg.
En sånn man så på Dead-konserter, som har vært på litt for mange tripper.
Ikke på bølgelengde med resten, liksom.
"Hei, mann!" De gestikulerer sånn.
Jeg pirket ham på skulderen og sa:
"Snart kommer Jerry ut, og han og gitaren hans vil være ett."
Fyren ser på meg og bare:
"Bare hold ut, mann!"
Så snur han seg, og bare: "Ok!"
Tidenes beste råd. Jeg følger det ennå.
JO MER DU TRIPPER
Bare hold ut, mann!
Takk, Fred.
Og nå til den sjokkerende avslutningen av Dårlig Tripp.
Bank, bank.
Hvem der?
Det er en sinnsforvirret landstryker som vil torturere deg de neste 12 timene
ved å sakte skrelle huden av kroppen din, og så pelle ut dine skrekkfylte øyeepler
og servere deg dem på en myk saltkringle lagd av din egen overhud.
Ja, gjerne!
Stig på!
Høres sprøtt ut, ikke sant? Men det er akkurat det du gjør
når du åpner hjernen din, altså døren, til hallusinogener, altså landstrykeren.
La oss se til Emily og vennene hennes som nå har godtatt å få hjernen dissekert,
rent metaforisk... av den sinnssyke galningen "psykedelika".
DÅRLIG TRIPP
-Det var riktig å dra fra den festen. -Vi ble jo kastet ut da vi knuste rutene.
Herregud! Vi kommer til å dø!
Å nei!
Du har nå sett to sider av det psykedeliske spørsmålet om LSD.
Men om du tenker etter, har spørsmålet hatt 20 sider.
Selv om det er mulig at noe ble utelatt,
hørte vi de viktigste og sterkeste meningene om LSD.
Nå er det din tur.
Nå er det opp til deg.
Det vi kaller "den alminnelige virkeligheten",
en projeksjon av bevissthet.
I virkeligheten finnes det verken farger, lyder, teksturer, smaker eller dufter.
I denne "virkelighetens verden".
Virkelighetens verden er en mangetydig og endeløst strømmende kvantumsuppe.
Det er svingninger av energi og informasjon i et uendelig tomrom.
Himmelen et insekt ser, er ikke himmelen du og jeg ser.
En honningbie oppfatter ultrafiolett stråling.
Jeg aner ikke hvordan det ser ut.
Når en honningbie ser på en blomst, ser den ikke blomsten slik vi ser den,
skjønt den kan ense honning på avstand. En slange opplever infrarød stråling.
En flaggermus opplever ekkoet av ultralyd. En kameleons øyeepler dreier på to akser.
Ingen kan forestille seg hvordan dette vil se ut for en kameleon.
Hva er så "virkelighet"?
Svaret er at den ikke fins.
Disse forbindelsene, under optimale forhold,
later til å ha et forbløffende anlegg
for å katalysere åndelige opplevelser,
som i sin natur kan ha potensial til å være livsendrende.
De har styrket min evne til å navigere i verden,
være en del av en familie, og forholde meg til mine barn, min kone og mine kolleger.
Det lærer meg om fellesskap,
og at kjernen i all religiøs tenkning burde være…
"La meg behandle andre slik jeg selv vil behandles."
Hver gang trippen var bra, tenkte jeg: "Herregud, alle er jo ett!
Døden er ikke noe å frykte.
Livet og døden går virkelig hånd i hånd, og det er fint."
Første gang, eller de første gangene jeg trippet,
trodde jeg virkelig at hele menneskeheten...
At verden ville bli et bedre sted hvis alle prøvde syre én gang.
Gjorde det meg smartere?
Ble jeg opplyst?
Ikke vet jeg.
Men det gjorde meg tidlig i stand til å forestille meg andre ståsteder.
Et annet perspektiv.
Jeg tror det gjorde meg til et bedre menneske, både kreativt og... på alle vis.
Jeg vil heller ha den erfaringen enn å være foruten.
Selv som voksen opplever jeg det som et veldig psykedelisk eventyr,
som en forvirrende, ulogisk gåte.
Vi skal jo alle dø en dag, så...
Det var som å hoppe ut av et fly.
Halvannet sekund uti innser jeg at dette trenger jeg aldri gjenta.
At jeg aldri vil gjenta dette.
Det var min erfaring med syre etter et par minutter.
Men så varte det i seks timer til. Det var problemet.
Det jeg vil si til alle som tripper for første gang, er "alt med måte".
Hårklipp-teorien. Man kan alltids klippe av mer,
men straks man har tatt for mye, er det ingen vei tilbake.
"Det vil jeg aldri gjøre igjen", tenkte jeg. Men jaggu ble det et par til.
Vær ikke overmodig. Det er ikke sagt at du skal prøve.
Jeg ser en kjempeglidelås på himmelen.
Og glidelåsen begynner å åpne seg.
Hvis du gir deg hen, lar du glidelåsen åpne seg og bare takler det.
Enten du ser flaggermus, Guds penis eller hva det måtte være. Stå i det.
Har du et fnugg av dopvett, så stopper du ikke glidelåsen.
Jeg vil alltid utvikle meg som menneske.
Og da må man tenke utenfor boksen. Vi må godta at boksen bare er en konstruksjon.
Det er noe vi er formet til å akseptere, men det hjelper oss lite.
Alt er i krise. Hvordan skal vi overleve? Hvordan komme seg til motsatt av muren?
Vi må bruke alle tilgjengelige redskaper for å komme oss over kneika.
Som en stige man bruker til å titte over en litt for høy murvegg.
Bruker du stigen, får du se et utrolig landskap
som det ante deg at fantes hver gang du gikk forbi muren.
Noen kan sette seg foran muren og meditere,
og brått blir muren gjennomsiktig, og de kan se forbi.
Det er mange veier til samme innsikt.
Det er en veldig ressurs.
Vi bør få lære uten at myndighetene stopper oss. Som med marihuana.
De forhindrer all forskning i dets mulige bruksområder som medisin.
Det jeg ser for meg, er et sertifisert fristed.
Helst naturnært, der enkeltpersoner kan gå og få kur,
med eksperter til å veilede dem gjennom opplevelsen,
som så kan hjelpe dem med å integrere opplevelsen i sine liv.
Jeg vil si at hele bevissthetsrevolusjonen som begynte på 60-tallet,
og som førte til andre bevegelser som feminist-, økologi- og fredsbevegelsen...
...Greenpeace, alt det der.
...begynte med bruk av hallusinogene stoffer.
Mange tror det nådde sin topp og forsvant.
Beklager å si det, men oppvåkningen pågår fortsatt.
Vi er på en evig tripp.
Vi er på en tripp akkurat nå! Livet er en tripp.
HA EN FIN TRIPP
ETTER 50 ÅRS FORBUD MOT PSYKEDELISKE STOFFER I USA
HAR FDA NYLIG GODKJENT STUDIER PÅ GUNSTIGE VIRKNINGER
I BEHANDLING AV DEPRESJON, PTSD, AVHENGIGHET OSV.
EVENTYRET HAR BARE SÅ VIDT BEGYNT.
Mange drikker kaffe før jobben.
Andre, tro det eller ei, tar syre.
Noen psykiatere og forskere gransker psykedeliske stoffer på nytt
som behandlingsmuligheter for depresjon og sinnslidelser.
De brukes til å behandle depresjon, angst og avhengighet.
De tidlige resultatene imponerer.
De er lite giftige, mindre giftige enn alkohol og ikke avhengighetsskapende.
DEA sier de vil la over 50 forskere forske på LSDs terapeutiske virkninger.
Denver er nå den første byen i USA som avkriminaliserer psykedelisk sopp.
Byen Oakland er nå den andre byen i USA
som avkriminaliserer voksnes bruk og besittelse av fleinsopp.
Santa Cruz byråd vedtok enstemmig
å avkriminalisere bruk, besittelse og kultivering av psykoaktive stoffer.
Hvis du kan ta et stoff, og dette er bevist,
som får deg til å stumpe røyken eller slutte med alkohol,
og fungerer i opp mot 80 % av tilfellene...
-Ja! -Vi må utforske hvordan det er mulig.
La oss ta sopp sammen!
-Greit. -La oss gjøre det.
Lykke til!
God natt.
Fortsettelse følger...
Tekst: Lene Blien