Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer, Jim Jefferies!
Hej, Boston!
Hvordan går det? Tak for det. Er I ved at være godt stive?
Jeg drikker ikke. Kun vand. Jeg kan ikke drikke som før i tiden.
Den gang drak jeg dagligt.
Jeg drak fem genstande hver dag, syv dage om ugen,
hvilket er 35 genstande om ugen.
Ifølge USAs sundhedsmyndigheder gør alt over 20 genstande én til alkoholiker.
Pis og papir!
Det er mindre end tre genstande om dagen. Det er fandeme en rimelig mængde.
Der er intet galt med tre genstande om dagen. Det er intet problem.
To baner kokain om dagen er ikke et kokainproblem.
Det er ikke et kokainproblem, det er under et gram om ugen.
Ved I, hvorfor jeg holdt op med at drikke så meget?
Da jeg ville knappe en øl op så min søn på fem op,
og så sagde han: "Far, drikker du nu igen?"
"Hvor fanden kom det fra, din lille...?"
Det var tydeligvis fra den kvinde, jeg gav et hus til, men jeg var…
Så jeg drikker ikke sådan mere. Jeg drikker ikke, for jeg er en god far.
Jeg drikker kun en dag om ugen,
men jeg bunder stadig mine 35.
Sådan har samfundet presset mig.
Det er derfor, hvis man ser en kvinde,
der er midt i 30'erne, og klokken er 21, og hun var helt dullet op,
men vælter rundt med sine sko i hånden,
og brækker sig over det hele, så skal man ikke få medlidenhed.
Hun er bare en god mor...
...der fik sig et lille afbræk.
Dronningen af England drikker fire cocktails om dagen.
Det er otte genstande om dagen.
Så hun er kraftedeme totalt alkoholiker. Totalt...
Mit spørgsmål er så bare, om hun er en sød eller en led drukmås?
Det er ved den tredje cocktail, hun vælter rundt i paladset...
"Philip!
Philip!
Og Philip siger: "Fuck, så er Lizzie i gang igen.
Gør min Land Rover klar."
Hun vælter bare rundt: "Philip!"
Hun går ind i ét rum og springer ud med en krone på hovedet.
"Jeg ligner pengene!"
Lad mig fortælle en historie, men først skal I vide, at jeg er laktose-intolerant.
Det betyder, at jeg under ingen omstændigheder kan tolerere laktose.
Hvis jeg spiser laktose, sker der det præcis 40 minutter senere...
At jeg skider i bukserne.
Det lyder som mere end intolerance, ikke?
Jeg skider i bukserne.
Tænk lige over det. I er alle i grupper på 3-4 venner, som I hænger ud med.
Så er der dem ude i periferien. En spade i gruppen har taget nogle kolleger med.
Og der er altid en spade i den skide gruppe,
hvor man vender sig mod en af vennerne og siger, at ham kan man bare ikke tolerere.
"Ham kan jeg bare ikke tolerere." Men ikke sådan at hvis han nærmer sig...
...så skider man i bukserne.
Så mine to største nemesiser… Nemesi?
De to ting, jeg ikke har det godt med,
er is og ost.
Her er mit livs tragedie.
Is og ost er også mine absolutte livretter.
Jeg var ikke altid laktose-intolerant.
Nej, det skete, da jeg var 35. Jeg er 42 nu. Det skete på min 35-års fødselsdag.
Jeg sad med min Baskin-Robbins-iskage, som jeg altid ønsker mig.
Jeg tog for mig af retterne, da Vorherre så på mig og sagde:
"Hvordan går det med ateist-vittigheder, din spade?"
Så nu kan jeg hverken spise is og ost. Men hør så engang.
Jeg spiser stadig is og ost.
Velvidende, at jeg ryger på lokum på stedet, gør jeg det alligevel.
Hvis jeg nu har spist et kraftigt måltid, så æder jeg en gang is til dessert,
for så ved jeg, at jeg skider det hele ud igen.
Jeg er nemlig genial.
Det er Jefferies diæten, og den kan I bare tage med hjem.
Så jeg spiser stadig is og ost, men jeg spiser dem ikke ude i naturen.
I vil aldrig se mig på en strandpromenade med en is. Nej...
Jeg spiser dem derhjemme blandt folk, der elsker mig og respekterer mig.
Hvor jeg både ved, hvor toilettet er, og hvor meget toiletpapir der er.
Så selv om jeg er intolerant over for laktose,
så kan man argumentere for, at jeg stadig tolererer det.
På samme måde som at min far ikke hader homoseksuelle...
Han er bare intolerant over for dem.
Min far er en mand på 78, der bor ude på landet i Australien.
Og da vi voksede op, kom han da med et par homofobiske bemærkninger.
Da han var ung, var det en psykisk sygdom at være bøsse.
Han er et produkt af sit miljø.
For to år siden havde Australien en folkeafstemning,
hvor de stemte om homoseksuelle ægteskaber, og min far stemte "ja."
Og det var, fordi jeg brugte tid på at tale med ham:
"Far, det er det rigtige at gøre." Og så sagde min far:
"De fortjener vel at have det lige så elendigt som os andre."
Fordi min far har gjort den her ene fremsynede ting i sit liv,
tror min far nu, at han er fucking vækket.
Min far fyrer sådan noget her af:
"Jeg har ingen problemer med bøsser.
De kan gøre, hvad fanden de vil i deres eget hjem bag lukkede døre,
så længe de ikke prøver at involvere mig."
Og jeg siger altid: "Far, prøver de at involvere dig?"
Er der tale om et scenarie,
hvor vi har to bøssekarle i Sydneys indre forstæder...
Den ene er svinebundet til en seng med en fucking knebel i munden,
mens den anden fedter næven ind og gør klar til at føre den op...
Og lige som han er ved at møje den op, grynter den anden...
Og han spørger: "Hvad så, kammerat?"
"Måske skulle vi prøve at involvere Gary Jefferies."
"Det er en genial idé. Hvorfor tænkte jeg ikke på det?"
Han binder ham fri, og de hopper ned i deres Honda Civic og kører.
Det er fredag aften i Sydney, det regner, og man skal rundt om havnen.
Trafikken er frygtelig.
Det tager fem kvarter, før de er ude ved det hus, hvor min far bor.
Han sidder og ser rugby-ligaen.
Det banker på døren.
"Det er anden gang denne måned."
"Jeg sagde jo, jeg ikke ville involveres."
Jeg var på turné i Sydney tidligere i år, og jeg fyrede det her nummer af.
Min far var i publikum, og han havde alle sine bowlingvenner med.
Min far spiller Bowls, der er curling med en skæv bold. I finder ud af det.
Nå, men han havde altså de her otte venner med, der alle er mellem 70 og 90.
Så alle de her gutter var med.
Så min far kom ned bag scenen, hvor de alle stod og bællede bajer.
Så min far kom hen til mig og sagde, at han syntes, det var alle tider show.
"Det er nogle andre vitser, du fyrer af nu.
Jeg brød mig ikke om den med mig og de to bøssekarle, nej"...
Jeg forstår ikke hvorfor, men det viste sig, at grunden til, han var ked af det,
ikke var, fordi jeg talte om, at han havde sex med to mænd,
men fordi vennerne opdagede, at han stemte "ja" til homoseksuelle ægteskab.
Og nu…
Og nu tager alle hans venner grundigt pis på ham, ikke?
Hver gang, de vil snøre deres snørebånd, spørger de: "Vil du giftes med mig, Gary?"
I det mindste prøver min far. Han prøver stadig at være progressiv i sin alder.
Sådan er han. Og her er problemet med unge mennesker.
Han er bag scenen efter et par øl, og han stemte ja til homoseksuelle ægteskaber,
og alle driller ham lidt, og så siger min far, der er 78:
"Jeg har det fint med bøsserne. Jeg kan lide dem,
men jeg ved snart ikke med de der transpersoner."
Så begyndte en person, jeg kender, at sige: "Du er transfobisk."
Og så sagde jeg: "Nu slapper I kraftedeme af!"
"Slap af! Ham her har lige vænnet sig til homoseksuelle i går.
Lad ham få sin skide sejrsrunde. Du skræmmer ham jo væk, din spade."
Lad ham være gammel. Han siger sådan her,
"Bøsser, de er gode nok. Men dåser med dillere kan rende mig!"
Det er det, der er ved at være progressiv og vækket og alt det pis...
Det, I unge millennials går glip af, er,
at I skal lade de gamle være gamle. De er jo kraft stejle mig snart døde.
Hold op med at få alle til at bevæge sig så pisse hurtigt, som I bevæger jer.
De prøver faktisk.
Der er nemlig det med de her millennials.
I er de værste, der nogensinde har levet.
I er de værste. I er bare et forfærdeligt folkefærd.
Og jeg bebrejder jer ikke engang.
Det er det samfund, I lever i. I har sociale medier.
Hver eneste tåbelige tanke, I får, skal kommenteres: "Jeg skal fandeme"...
Hvad for en omgang underfrankerede spassere er I?
Altså hvis du tager mere end tre selfier om ugen,
så få det overstået.
Er hele idéen om at tage billeder af sig selv ikke temmelig tåbelig?
Jeg mener, det er da slemt nok, ikke?
Men fakta er jo, at når du har taget det, er din næste tanke, at andre vil se det.
I er kraftedeme langt ude.
Jeg har prøvet at date jer, og det er det rene mareridt.
Og så vil jeg sgu skide på, hvor glat jeres hud er.
Så foretrækker jeg en ældre person med en bedre indstilling, pikhoveder.
Sådan er det, at date en millennial...
Jeg var da på udflugter. Jeg tog på stranden og så solnedgangen.
Fandeme nej. Solnedgange er spoleret. fordi I altid skal dyrke yoga,
mens jeg står her og spørger, om jeg tog et godt billede.
Og gud forbyde, at jeg går forbi en mur, hvor nogen har malet vinger på,
for så er den dag ødelagt.
Hør her, hvad det er. I er den mest progressive generation nogensinde
Du er den mest progressive generation nogensinde.
Men hør så her... Hver eneste generation før jer
har også været den mest progressive generation nogensinde.
Så specielle er I sgu heller ikke.
En dag, og det sker, før I aner det, om en 40 års tid...
Så er det jer, der er de gamle røvhuller.
I ser det ikke komme, vel? Så er det jer, der står med de gamle venner og siger:
"Jeg forstår ikke de unge i dag.
Da jeg var ung, havde kvinder penisser, og mænd havde vaginaer,
og det var helt normalt.
Men mit barnebarn siger, han føler sig som en asiatisk kvinde,
der vil være en sort mand og gifte sig med en skide robot,
men det vil jeg ikke være med til."
Så min pointe er...
Jeg må ikke spise ost.
Så...
Jamen det kan jeg ikke. Jeg har ikke godt af det, så...
Så jeg var på date med det her pigebarn. Vi var måske på 6-7 dates.
Så jeg inviterede hende ud på sådan en smagsmenu-restaurant,
komplet med Michelin-stjerner og det hele, hvor man får 11-12 retter.
Det er et smart træk for en ung fyr, der vil invitere en pige ud,
Prøv sådan en, for hvis I er som mig,
så spiser I jeres mad for hurtigt,
og så skal I også sidde og se dem prøve...
"Hvor meget af det ender jeg med at spise?"
Og hvis man prøver en smagsmenu, er det geniale ved fine restauranter,
at samtalen aldrig stopper, fordi der er så mange retter, at man kan sige:
"Jeg kunne lide den ret, men jeg kunne ikke lide ret nummer tre,
men jeg nød syv, så gad vide, hvad vi nu skal smage." Det holder samtalen i gang.
Nå, men...
Jeg forsøgte at fyre det her nummer af i Kansas.
Det var rigtig svært at forklare,
hvad et godt måltid mad består af. De forstod det sgu ikke.
"I ved, når I går på sådan en rigtig fin restaurant?"
"Tænk på det bedste måltid, du nogensinde har spist."
Og så var der en, der råbte "Spareribs!"
Hvortil jeg svarede: "Jamen spareribs er da gode.
Men tænk på et måltid, der er bedre end spareribs."
Og han tænkte over det, og så sagde han: "To spareribs!" Og jeg sagde: "Ja."
Så de her restauranter...
De er så pisse prætentiøse, ikke?
Alle retter indeholder skum, fond
og noget mousse, og så er der altid et vagtelæg med samt en trøffel.
Det er altid et vagtelæg. Hvad fanden er der galt med et kyllingeæg?
Hver gang jeg køber ind, ender jeg med at skulle vælge mellem vagter- og kyllingeæg.
Hvor fanden køber de alle de vagtelæg henne?
Og når jeg tænker efter, er jeg ikke sikker på...
om jeg har set en vagtel.
Jeg har aldrig gået en tur og tænkt: "De skide vagtler er sgu ude i aften.
Jeg må se at få bilen i garage, så den ikke bliver smurt ind i vagtellort.
De skide vagtler."
Så der er altid fond, mousse og skum, samt vagtelæg og trøffel på toppen.
Og det første ret hedde altid amuse-bouche,
og det står aldrig på menuen.
Og her snakker vi om fin mad, så det spiser man,
og det skal så få én til at indse, hvordan resten af måltidet mon er.
Det skal få én til at sige: "Nå, vi spiser.
Nu forstår jeg, hvad der sker.
Det er en lille forsmag på, hvad der er i vente.
Det svarer til, at I, inden I kom her, alle tog hen på en mindre standup-klub
og så nogen fyre fem minutter af.
Så kunne I sige: "Nu ved jeg, hvad Jim vil lave."
Det er altid en fransk spade, der er tjener.
Jeg kan sige på Netflix, at franskmændene er en flok spader. Jeg ved ikke,
om de overhovedet ser det på deres franske Netflix?
Nå, men der er altid en fransk nar.
Han kommer ud, og den første ret serveres altid på en hvid keramisk ske,
med fond, mousse, skum, vagtelens æg og noget ovenpå.
Og han kommer hen til én og er totalt nedladende,
og så siger han: "Så er det tid til amuse-bouche.
Det er kokken, der har forberedt det til jer."
Og man nikker altid... "Kokken, fremragende."
Selv om man burde være et røvhul og sige: "Kokken? Det siger du ikke?
Hørte du det, skat? Kokken laver maden i dag.
Jeg troede, det var opvaskeren, der havde skiftet gear, men rend mig.
Jeg tror, vi bliver forkælet."
Og så formaster han sig til at fortælle én, hvordan man skal spise den:
"Kokken anbefaler, at man putter skeen i munden og spiser det hele i én mundfuld
og lader vagtelægget eksplodere over skummet, moussen og fonden,
hvorefter man synker."
Når man burde sige:
"Vorherre på lokum, hvor er det godt, du kom, sin spade!
Jeg havde aldrig gættet, hvad jeg skulle gøre.
En ske, siger du? En ske? Jeg ville have"...
Så man gennemgår det og få et par retter til,
og så er der altid en ret, der består af...
De ingredienser, de bruger, er bare ikke de ingredienser, man gider æde.
Hvis man købte noget svinekød i et supermarked,
og man havde penge nok, købte man noget svinekam
eller en kotelet, men i disse restauranter siger de: "Det her er nyren,
og det her er hovens fingernegl.
Og du får sværen af svineøjet...
Grisens øjenhule. "
Og du tænker bare: "Jeg får sgu ikke nok øjenhuler i min mad."
Og til sidst tænker man bare: "Jeg æder knoglemarv, og det er jeg sgu vild med."
Og det hele er lort. Det er sgu ikke sundt.
Jeg føler mig altid federe bagefter... I skal vide, jeg optager mit show lige nu,
så jeg har tabt knap fire kilo på en uge ved bare ikke at spise en skid, og...
Jeg kommer fra en slægt af fede mennesker. Vi er fede i min familie.
Jeg taber mig udelukkende på grund af jer...
Offentligheden og jeres kommentarer på internettet.
Uden jer og jeres visdomsord
ville jeg være et fedt svin, men så dukkede I gudskelov op
og mobbede mig ad helvede til.
Jeg går ikke ind for at fedmemobning, men så gør jeg alligevel.
Jeg går ikke ind for mobning,
og jeg ved ikke, hvorfor vi er nået dertil i samfundet,
hvor fede mennesker er immune over for mobning,
mens alle andre misbrug i vores samfund er skamfulde.
Jeg så min mor æde sig selv ihjel. Jeg så det fandeme.
Hun gemte mad, og hun blev ved med at spise, og hun benægtede det,
og hun døde fandeme af det, ikke? Jeg så det ske.
Men af en eller anden grund skal vi se på fede mennesker og sige:
"Vær den bedste udgave af dig selv, og du ser jo godt ud."
Vi udskammer sgu da alle andre former for misbrug i samfundet.
Tror I ikke, rygere føler skam, når de tænder en cigaret?
Tror I ikke, rygere inhalerer røgen fra deres cigaret og tænker:
"Jeg er et forpulet møgsvin. Jeg er forælder. Hvad fanden har jeg gang i?"
Vi har ikke brug for, I siger: "Du lugter!
Du dræber dig selv, så gå udenfor!
Der er en hel afdeling for folk som dig."
Det er det samme med kokainmisbrugere. Tror I ikke, de skammer sig?
Hver gang en kokainmisbruger sidder med en bane,
skal de sgu da bogstaveligt talt se sig selv i spejlet.
Du siger ikke til en meth-misbruger, der piller sår af fjæset:
"Bare vær dig selv. Bare udfold dit liv."
Men her skal vi se på folk, der æder som svin og så lykønske dem! Fuck det pis!
Det burde være det samme som at ryge.
Når en fed spade kommer ind i en donutbutik, kunne ekspedienten jo sige:
"Den spiser du lige udenfor."
Og så går de udenfor med deres donut.
Der er en lille indhegning, der skal være lille for at motivere dem.
Så kan de stå derude med de andre flæskebjerge og se på hinanden.
"Kan du huske, da vi måtte spise om bord på fly?"
Nå, men vi fortsætter gennem menuen til ret nummer fem.
De her fine restauranter har altid et foie gras-kursus.
Foie gras er pisselækkert. Jeg vidste ikke, hvad det var, men jeg elskede det.
Det er sådan en smøragtig, kødfuld sag, der smager pisselækkert.
Men så så jeg den her video. Ved, hvordan de laver foie gras?
De tager en gås, og træder den over fødderne
og så hiver de op i gåsens hals og tager de en såkaldt foie gras-tragt,
der er en tragt med et langt rør, som de propper ned i halsen på gåsen,
indtil den kraftedeme ligner en sabelsluger.
Og så tvangsfodrer de gåsen med korn dag og nat,
Og derefter binder de gåsens mund sammen, så den ikke kan kaste maden op igen.
På grund af denne behandling får gåsen skrumpelever,
så den bliver fed og gul. Det er det, der får den til at smage smøragtig.
Mit store spørgsmål er så...
Hvem var den første spasser, der regnede den ud?
Hvem var den første, der gik hen til sine venner: "Hør, drenge...
Jeg torturerede nogle gæs...
...som jeg plejer...
Og I drømmer ikke om de lækre bivirkninger."
Jeg tror ikke på dyremishandling,
så hvem her går ind for et forbud mod dyreforsøg?
Sådan!
De er fandeme nogle idioter.
Hvis du er en af de torskehoveder, der lige klappede af et forbud mod dyreforsøg,
så er I sgu da lamme i roen.
Jeg synes ikke, vi skal lave dyreforsøg for noget så pjanket som makeup.
Men hvis det er medicin,
er der sgu da ikke noget alternativ.
Lad os nu tænke på noget helt enkelt som bumse-creme, ikke?
Man kan ikke bare tage en agurk…
...og så smøre cremen på agurken og sige:
"Ingen forandring på agurken.
Godkendt til mennesker."
Der er man da nødt til at begynde med en mus.
Smør den på musen og se den blive opløst.
"Første creme er ikke god."
Så tager man en anden creme.
Den mus formerer sig som en gremlin, der ryger i baljen.
"Bedre end den første creme.
Stadig ikke god."
Så er der en, der faktisk virker. "Den er god."
Så får man en rotte. Så får man en kanin.
Så får man en kat, så en hund, og så en primat,
så får man en hjemløs person, en studerende og så os.
Og det er sådan, man laver medicin.
Så vi fortsætter med ret nummer seks.
Og nu kommer tjeneren med en vogn, der er udstyret med en kuppel på toppen,
og han kommer rullende med den skide kuppel. Det skulle bare være en vogn.
Og han fjerner låget, og der er en masse oste på.
Og så siger han: "Næste ret er fromage."
Det kan jeg altså ikke lide. Jeg kan bare ikke lide, at spaden kaldte det fromage.
Jeg ved, det er en lille ting, men det generer mig.
Han gjorde det bare for at franske lortet op.
Han kunne have sagt "ost", for han kender sgu da for helvede ordet.
Alt andet sagde han på engelsk, men så skulle han sige fromage. Fucking spade!
I vil da ikke påstå, at han har lært hele det engelske sprog,
men så mangler han pludselig et enkelt ord.
Det kan jeg sgu ikke lide.
Lad mig være ærlig, for det her bliver jo optaget, så jeg siger det til hele verden.
Den gruppe, jeg hader mest i samfundet, er italiensk amerikanere.
Det her er jo standup,
så hvis der er italiensk amerikanere til stede i aften, skal I bare vide,
at I ikke er velkomne.
I er fandeme en belastende gruppe.
Vælg for helvede en accent. Italiensk eller amerikansk. Ikke frem og tilbage.
Man er på en italiensk restaurant, og tjeneren virker normal,
og så forandrer han sig sgu lige.
Man er på en italiensk restaurant, og fyren siger: "Det smager godt, ikke?
Min mor lavede det med mozzarella." Hvad fanden...?
Hvad fanden skete der lige med det ord?
Man skulle tro, han fik et slagtilfælde midt i ordet: "Mozzarella"…
Rend mig!
Det er derfor, jeg respekterer asiatere. Jeg kan godt lide dem.
De vælger en accent, og så holder de sig fandeme til den.
Asiaterne er enten totalt asiatiske eller totalt amerikanske.
De vælter ikke frem og tilbage.
Man møder aldrig en asiatisk tjener der kommer hen og siger:
"Smagte det godt? I skulle prøve det med soyasovs. Nej, det gør de aldrig.
Så æret være asiaterne.
Nå, men han kommer altså trillende med sin skide ostevogn.
Der er nogle bløde oste der, nogle Camemberts og Bries og hvad ved jeg?
Det er de farligste oste af dem alle.
Og jeg ser på osten. Og pigebarnet her kender ikke til min tilstand.
Jeg kiggede på ostene, og så op på ham og sagde: "Hvor længe...
...varer resten af måltidet?"
Og så siger han: "Måske 20 minutter."
20 minutter, og så har jeg 15 minutters kørsel hjem...
"Fromage mig."
Jeg havde fået mig en ordentlig tallerken ost, og den fik en over nakken.
Jeg spiste det hele, og der manglede stadig et par dessertretter.
Og en af de her dessertretter kunne lige så godt have heddet laktose.
Det var en laktosecrumble ved siden af noget laktoseskum,
med en laktosefond, og en smule is,
og så frysetørret laktosecrumble, der blev strøet ovenpå.
Og jeg kiggede på det og tænkte:
Har man sagt A, må man også sige B.
Så jeg spiste også den skål laktose.
Nu nævnte jeg så ikke, at pigebarnet,
var en ret lille pige, der havde opgivet ævred omkring ret nummer seks.
Jeg havde også spist hendes tallerken fromage...
Og hendes skål laktose.
Det er nu ren laktose, der flyder gennem mine årer.
Jeg lever på lånt tid.
Så jeg sidder der og koger lidt og tænker, at det nok skal gå alt sammen.
Og jeg lytter til hende... "Hvor er det interessant."
Og så kom tjeneren og spurgte: "Vil De have en kop kaffe?" Og jeg sagde:
"Nej!"
Bare regningen, tak.
Så jeg fik regningen, og nu skulle vi så hjem til mig.
Jeg havde været på et par dates med hende, og vi tog altid hjem til hende.
Men denne gang skulle hun så hjem til mig.
Jeg var glad for, det var hos mig, for jeg ved, hvor toiletterne er,
og jeg kender afstandene. Der var gang i en hel del ting.
Og fordi hun boede hos mig, sagde hun: "Vi må lige ind forbi apoteket,
for der er en creme, som jeg har brug for.
Og jeg sagde: "Som du har brug for?"
Er du sikker på, du ikke bare vil have den?
"Nej, jeg har brug for den."
Og jeg sagde, "Jeg tror ikke, du kender forskel på ønsker og behov.
Hvis du har brug for den, er det, fordi du vil dø...
...hvis du ikke har den. Så…
Har du brug for den?"
Og det påstod hun, hun havde, så vi kørte på apoteket.
Og vi gik derind... Vi gik ind i det her Rite Aid-apotek,
og de har kraftedeme en hel væg med cremer og lort,
og jeg troede, hun havde brug for den, så hun vidste, hvilken en hun skulle bruge.
Men hun stod bare og gloede på dem sådan her.
Og jeg lavede "Jeg-skal-skide- små-dansetrin-på-stedet."
Og hun kan ikke vælge en.
Og sagen er jo den, at hun skal hente noget creme,
og jeg forstår simpelthen ikke,
hvad det er med kvinder og cremer.
Jeg har boet sammen med seks kærester i mit liv.
I mit liv har jeg boet sammen med seks kvinder,
og alle seks har forladt mig.
Og før eller siden vil jeg bebrejde mig selv.
Men ikke i dag.
Altså...
Hver eneste af de kvinder, jeg har boet sammen med, har et nat-ritual, hvor de...
Jeg har et sengetids-ritual.
Jeg tisser af, børster tænder og går i seng.
Jeg har for nylig fundet ud af, at jeg kan gøre det hele på samme tid.
Jeg tisser og børster tænder, og spytter på det…
Nu er det med kvinder, at I alle går på toilettet i 20 minutter og lukker døren.
Og så kommer I ud, og det sidste, I gør, er, at I gnider noget på her.
Og så gør I sådan her, og så går I i seng og fortæller mig, hvad jeg har gjort galt.
Det er jeres lille natlige rutine.
Nu ved jeg jo ikke, hvad det er, der foregår derinde,
men jeg er ret sikker på, det er jeg, at I smører jer ind fra top til tå
i en form for creme, som I tror er afgørende for jeres eksistens.
Jeg er altså 42 år gammel.
Jeg har makeup på, når jeg arbejder.
Når jeg er på tv, bliver jeg sminket.
Jeg tørrer det aldrig af. De giver mig et håndklæde,
og jeg siger "Skidt med det."
Det forsvinder i løbet af ugen, og så sminker de mig igen.
Bortset fra det har jeg brugt solcreme,
men jeg har aldrig smurt andet i fjæset. Intet andet hele mit liv.
Jeg er utvivlsomt alkoholiker.
Jeg har været storryger. Jeg har været kokainmisbruger.
Og min hud er fandeme flot.
Og ved I hvorfor?
Fordi min hud lærte i en meget ung alder,
at den ikke kunne sætte sin lid til mig.
Min hud vidste, at jeg ikke ville hjælpe, så den besluttede: "Fint nok...
Vi må producere vores egne olier, hvis vi skal holde sammen på lortet."
Men kvinders hud... Kvinders hud... Hver dag er kvinders hud sådan her:
"Jeg har ikke fået min specielle creme."
Og det er derfor, I ikke ældes med ynde.
Jeg fyrer ikke så mange misogyne vittigheder af som før i tiden,
men der ryger da en finke af panden en gang imellem.
Det sjove er, at jeg plejede at lave flere, men så skete der det,
at folk blev rigtig vrede på mig, fordi de ikke vidste, jeg spøgte.
Og selv om det fremgik af min jobbeskrivelse...
...at jeg sandsynligvis lavede sjov.
Og sådan går det med komikere. Pludselig er vi alles værste fjende.
Hver gang, vi fyrer noget af, I ikke kan lide, siger I: "Hvorfor sagde du det?"
I interviews spørger folk, hvorfor jeg fyrede en vits af.
"Jeg troede, det ville være sjovt."
Det er jo latterligt.
Jeg er stadig i knibe på grund af ti år gamle vittigheder.
Folk nævner ting, jeg sagde for ti år siden.
Vores job som komikere er... Hvis grænsen går her,
er det vores job at gå helt op til den. Det er sgu da vores job.
Vi skal løbe risici og gamble. Og hvad sker der, når man gambler?
Man vinder ikke hver gang.
Ellers ville det sgu da ikke blive kaldt "at gamble".
Så der sker altså det, at vi går helt op til grænsen, hvilket er fint nok,
Så jeg fyrer vittigheder af, der er godkendt af advokater og det hele
og stadig kom på Netflix, så I kan se dem flere år senere
og blive pisse fornærmede. I kan fandeme rende mig, for...
For... da jeg fortalte vitsen,
gik grænsen her, og da var det socialt acceptabelt, ikke?
Nu har I rykket grænsen tilbage hertil, så jeg kommer ikke derud, for grænsen er her,
men I kan da ikke blive vrede, når I selv flyttede grænsen, så vitsen endte her.
Og så formaster I jer til at spørge mig,
om jeg ikke lige kan undskylde for en skide joke. Men hør så engang...
Vitsen skulle jo fungere. Nogle gange fortæller man en vits,
og så virker den bare ikke, og så spørger folk, hvorfor jeg nu gjorde det?
"Jeg prøvede at få den til at fungere, men det gjorde den, og nu er I sure."
Det svarer til en pilot, der smadrer sit fly ind i en bjergside.
Der spørger man da ikke, hvorfor han gjorde det.
Så svarer han bare: "Det var min intension at lande flyet sikkert.
Men jeg lykkedes ikke med mit job,
men jeg vågnede ikke om morgenen og sagde: 'Det skal smadres!'"
Jeg så Dave Chappelles show, det gjorde jeg, og det var fandeme i orden.
Det var hylende morsomt.
Og folk blev oprørte, og det blev de af forskellige vittigheder.
Og her er problemet... Jeg synes da ikke alle hans vittigheder var sjove.
Og nogle af tingene var jeg ikke enig i.
Men ved I, hvad der skete? Da jeg så de vittigheder, jeg ikke brød mig om,
kom jeg over det, fordi jeg ikke er fucking spade.
Og jeg havde jo også lige lyttet til dem, jeg godt kunne lide.
Han sagde, at han var sikker på, at Michael Jackson ikke kneppede børn.
Og jeg er så sikker på, at Michael Jackson kneppede børn.
Og sådan er der forskel på mig og Dave.
Mange er holdt op med at lytte til Michael Jacksons musik.
De påstår, de ikke lytter til det mere. Men jeg lytter stadig til det.
Men jeg lytter kun til Jackson 5.
For hvis han var kneppede unger den gang, eksperimenterede han jo, og det er okay.
Jeg fyrer den af til "Blame It On the Boogie", og så stopper jeg der.
Så altså...
Det, jeg prøver at fortælle, er,
at hun ikke kunne vælge creme.
Og hun kiggede på de forskellige cremer, og jeg trippede rundt og skulle skide.
Og jeg tænker bare, at nu skal jeg kraftedeme skide.
Der var et toilet i bagenden af apoteket,
så jeg stak af. På det her sted i historien, skal I vide,
at pigebarnet led af bakterieskræk. Det er vigtigt for historien.
Vi har måske nogle folk her i aften, der også lider af bakterieskræk,
Og de kan så rende mig i røven.
Jeg har aldrig mødt en person i mit liv,
der både er interessant og som lider af bakterieskræk.
I er røvkedelige, og I fortæller os hele tiden, at I lider af bakterieskræk.
Det, at I lider af bakterieskræk, er den vigtigste del af jeres skide personlighed.
Hvor vover I at lade, som om vi alle er syge?
Hver gang, man vil give hånd, siger I: "Jeg kan ikke, for"...
Og når man laver mad med en af dem, og skraldet skal ud, spørger man:
"Gider du lige gå ud med skraldet for mig?"
"Jeg vil gerne, men jeg kan ikke,
for jeg lider af bakterieskræk."
"Ja, og vi elsker det.", og så slikker man lige skraldespanden.
I er ikke noget særligt. Og apropos det...
Folk med peanutallergi kan også fucke af.
Jeg siger ikke, at der ikke er folk med alvorlig peanutallergi,
for det er der skam. Der er folk, der dør, hvis de æder en peanut.
Jeg siger bare, det er folks eget forpulede problem.
Det angår ikke os andre.
Har I været ude at flyve for nylig, hvor de så sagde:
"På denne flyvning bliver der ikke serveret peanuts,
da en af passagererne lider af peanutallergi."
"Fint, så lad være med at servere dem til dem."
Hvor viljesvage kan man tillade sig at være?
"Åh, jeg ved, de tager livet af mig, men de salte lækkerier"...
Hvad fanden tror I så, vi andre så gør?
Spørge stewardessen: "Undskyld, hvem er det, der lider af peanutallergi?"
Hvad tror I, der sker, hvis nogen ved siden af jer spiser en peanut?
Tror I, det udløser peanutpartikler i luften?
Gæt en gang... De flyver frem og tilbage hele dagen.
Og der bliver ikke gjort rent hver gang. Tror I, de har sådan en speciel
peanutrenser, der filtrerer luften?
Hør, hvad jeg gør. Hver gang, jeg er om bord på et fly, hvor de serverer peanuts,
sørger jeg for at få fat i 6-7 peanuts,
og så maser jeg dem ned i folden i sædet.
Og hvis nogen dør, er jeg den første til at indrømme,
at jeg tog fejl.
Jeg nævnte før, hvordan jeg fyrede en misogyn vittighed af, og lige nu
er jeg ikke klar over, om folk ved, at jeg laver sjov.
Det er blevet meget mærkeligt nu, den spænding,
der er opstået om, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert.
Jeg var på et fly, og den her skide...
Og den her kvinde havde problemer med at få en kuffert op i bagagerummet.
Og da jeg forsøgte at hjælpe hende, så hun bare på mig og sagde: "Nej"...
Så pludselig var jeg i knibe, fordi jeg ville hjælpe.
Før i tiden var det mit bedste move.
Jeg åbnede døre og løftede tasker,
og rejste mig for gravide i busser. Det var sgu da min rutine.
Og nu, fordi jeg prøvede at hjælpe hende her, blev hun…
Hun blev vred på mig... Som om jeg prøvede at være patriarkalsk,
og vise, at jeg kunne løfte den bedre end hende. Så jeg sagde bare: "Fuck af!"
Og…
Det viste sig, hun bare var en kvinde med Parkinsons, der havde brug for hjælp.
Jeg siger bare, at det scenarie kunne være forløbet anderledes.
Jeg var i biografen med min søn, og vi så…
Vi så den nye Ghostbusters med den kvindelige rollebesætning.
Så vi så Ghostbusters. Og min søn var fire den gang,
og så sagde han: "Den er ikke så god som den anden Ghostbusters.
Og jeg sagde, "Hold din bøtte."
Det må du ikke sige. Den her film er lige så god som den anden.
Vi snakker om det i bilen.
Når jeg tænker over det... så var den ikke lige så god.
Det var en rigtig lortefilm.
Det var ikke sjovt, actionscenerne var ikke gode.
Det var en rigtig lortefilm.
Det var ikke lort, fordi der var kvinder med. Det var lort, fordi det var lort.
I ved, hvad jeg mener? Instruktøren hedder Paul Feig.
Han instruerede Brudepiger, der er fantastisk.
Resten af skuespillerne var fra den film, så de havde lavet gode film sammen.
Den her lykkedes bare ikke. Men så skete der det underlige,
at ingen så filmen, og pludselig var mænd nogle svin.
Mænd var nogle misogyne røvhuller fordi filmen ikke gik godt i biografen.
Den gik skidt, fordi I kvinder sgu da heller ikke så den.
Hvis I var gået ind og se filmen, ville det have været en succes.
Men I så den ikke, og så blev I vrede på os, fordi vi ikke så den.
Og hvorfor gik den skidt? Fordi det er en actionkomedie,
og hvis man spørger ethvert marketingsbureau, hvad der sælger,
så bliver actionkomedier primært set af mænd.
Der er undtagelser, men det er primært mænd, der er til action-komedier. Hvorfor?
Fordi vi er sjove, og vi gør ting, og...
Og kvinder er til dramaer, fordi I selv skaber drama.
Så min pointe er...
Hold for helvede op med med at genindspille vores film.
Vi genindspiller sgu da ikke jeres film.
Man ser ikke Brad Pitt og George Clooney gå sammen om at lave
Forpulede kærester med Ya-Ya søstrenes guddommelige Traveling Pants.
Vi lader jeres lort være.
Men der er da nogle film, der bør genindspilles med andre skuespillere.
En af mine yndlingsfilm fra min barndom var Ni til fem.
Dolly Parton, Lily Tomlin, Jane Fonda. Fantastisk. Den holder den dag i dag
Det handler om tre kvinder, de har en chef, der er et møgsvin.
Det er gribende, fordi de har en chef, der er et svin.
Så der sker det, at de bedøver ham og svinebinder ham
og hænger ham op i en garage i tre uger. Det er en sjov film.
De burde lave den med mandlige skuespillere.
Så var det en kvinde, der var i en magtposition.
De tre medarbejdere kan ikke lide det,
så de bedøver hende og svinebinder hende
og hænger hende op i en garage. Det lyder sgu da som en sjov film.
Her er en anden film, de godt kunne genindspille... Brokeback Mountain.
Den film skriger på det.
I den originale film arbejder nogle fyre på landet, og de har ikke mere at sige,
så de gik ind i et telt og røvpulede hinanden.
I min film er det et par unge tøser, der arbejder på landet og keder sig,
så de går ind i et telt finger-fucker hinanden.
I min version er der ikke engang brug for teltet.
En af de ting, der sker med film i øjeblikket er,
og det er der vist enighed om... Vi er færdige med sortsminkede folk.
Hold op med det.
Folk bryder sig ikke om det.
Hvis man forbereder sig på halloween og overvejer at sortsminke sig...
Lad være.
Det er meget nemmere ikke at sortsminke sig.
Så skal man jo ikke gøre noget. Så sparer man bare en masse tid.
Sagen er jo den, at skuespillere er med i film,
og man kan bare ikke spille uden for sin race.
Det går tilbage til Mickey Rooney, der spillede asiat i Pigen Holly.
Man skal holde sig fra at spille uden for sin race.
Det er vi vist enige om.
Nu sker der så en anden ting, hvor bøsserne bliver oprørte,
hvis heteroseksuelle spiller bøsser på film.
Det er jeg ikke sikker på det, men jeg vil gerne diskutere det.
Men her er der så noget, der virkelig pisser mig af.
Taron Edgerton, eller Egerton...
Han spillede Elton John og Eddie the Eagle,
der er to af de grimmeste spassere, der nogensinde har levet.
Han ser pisse godt ud, og det kan jeg fandeme ikke holde ud.
Han spiller grim-sminket.
Hvor mange grimme skuespillere ville have elsket at få den chance?
Skal de smukke mennesker for helvede have det hele?
Når Charlize Theron tager 15 kilo på,
siger de alle sammen: "Hvor modigt."
Ved I, hvad der er modigt? At være grim hver eneste forpulede dag.
Nå, men jeg besluttede mig for at gå på toilettet, ikke?
Så jeg listede af.
"Hvor skal du hen?", spørger hun, og her nytter det ikke noget at lyve,
så jeg siger:
Jeg skal lige skide.
Og så siger hun: "Hvis du skider på et offentligt toilet,
så er vi færdige med at knalde."
Og jeg...
Det var et godt argument. Det er det, man kalder et dilemma.
Så jeg sagde: "Fint, men så skynd dig."
Så nu laver jeg "Hold-kæft-hvor-skal- jeg-skide-løb-på-stedet". Kom nu.
Vælg en skide creme. Vælg en creme, alle de her cremer er gode."
Hun skyndte sig ikke, så jeg gjorde, hvad alle mænd har gjort i forhold.
Der er sikkert nogle mænd her, der gjorde det i aften for at nå frem til tiden.
Sådan skynder du på din kone eller din kæreste...
Alle mænd gør det.
Vi går ud... og sætter os i bilen.
Og vi tænker, at det uden tvivl, vil sende et stærkt budskab.
Nu går jeg så ud fra, at kvinder tænker: "Gudskefuck, han satte sig ud i bilen."
Så jeg sidder i bilen og gør sådan her, hvor jeg lægger mig helt ned...
Og jeg forsøger at hyperventilere, som om jeg er til fødselsforberedelse.
Og jeg sidder sådan her, fordi jeg har
en teori om, at hvis jeg flader ud sådan her, så løber lorten ikke så hurtigt ud
på grund af tyngdekraften.
Hvis jeg sidder oprejst, har lorten nemmere ved at falde.
Og når jeg sidder sådan her, klemmer jeg også røvballerne sammen.
For selv om lorten slipper forbi lukkemusklen,
så slipper den ikke forbi den uigennemtrængelige barriere,
der opstår, når jeg klemmer røvballerne sammen.
Fordi jeg er fucking genial.
Og jeg sad der og så hende gennem apotekets vindue.
Og hun vælger en creme, men så stopper hun lidt...
Så tager hun en anden creme, og nu skal det gå stærkt, så jeg begynder at dytte.
Hun kigger ud på mig, som om hun er godt gal i skralden,
og så går hun hen til disken. "Godt, nu kommer hun."
Så støder hun pludselig ind i en ven.
Og så begynder hun sgu at snakke med nogen,
så jeg besluttede mig for at skifte gear.
Så jeg rullede vinduet ned og lænede hovedet ud,
og hver gang skydedørene åbnede sådan her, brølede jeg:
"Jeg skal skide!"
Nu glemte jeg så lige, at jeg var kendt fra tv.
Det er ikke noget, jeg går og tænker på. Så jeg læner mig ud af vinduet
og råber "Jeg skal skide!", da en 14-årig ruller forbi på et skateboard:
"God tur, Jim!"
Så jeg sidder der og råber, jeg skal skide.
Endelig kommer hun ud i bilen, og der er ingen tvivl om, at hun er sur.
Det har hun god grund til at være, for jeg har jo råbt op om, at jeg skal skide.
Og jeg har også dyttet.
Hun sætter sig ind og siger: "Det var dog utroligt."
"Der er ikke tid til at skændes!
Dette er ikke en øvelse!"
Og jeg høvlede sidelæns ud af parkeringspladsen.
Nu er jeg i Ventura, og jeg drøner gennem trafikken,
mens hun holder fast, og cremen vælter rundt.
Jeg ser de McDonald's gyldne buer og spørger hende bedende:
"Må jeg ikke nok skide på McDonald's?"
McDonald's er kendt for sine rene toiletter.
"Jeg sætter mig ikke engang på brættet. Jeg svæver og sprøjter."
Til det modtog jeg et bestemt "Nej."
Jeg måtte tage en beslutning.
Jeg boede fem minutter væk, og hun boede tre minutter væk.
Jeg besluttede at køre hjem til hende. Det var eneste chance for at nå det.
Og hver dag, jeg tænker på det her, er det ubærligt.
Hvis jeg var kørt hjem til hende, havde jeg ikke behøvet stoppe og købe creme.
Nå, men vi når frem til hendes hus... Hun har en meget lang indkørsel.
Jeg parkerer bilen og stiger ud. Jeg er allerede:
"Kom nu! Kom nu!"
Men hun har nøglerne, så ingen af mine løb hjælper.
Hun er i høje hæle, og hun roder i sin taske.
"Kom nu!"
Nu er hun holdt op med at være vred. Nu synes hun bare, det er hylende morsomt.
Hun griner bare.
Vi når op til døren. I ved nok, når man virkelig skal skide...
Det kan vare fem minutter eller fem timer,
men der er et vist stykke tid, hvor man er desperat for at skide.
Nu er der fire meter til toilettet.
Og nu begynder ens røvhul at belønne sig selv
for den gode indsats, du har gjort.
Ens røvhul siger, "Ja, vi gjorde det!
Og det var rent teamwork.
Det vigtigste var, at vi gjorde det sammen!
For man når altid frem til toilettet...
Man sætter sig aldrig…
Nej... Hvorfor når man det altid med nød og næppe?
Så heldige er vi bare ikke.
Der er ikke så mange tilfældigheder i verden,
at man altid klarer det med nød og næppe.
Det er fordi, dit røvhul har sin egen hjerne og pavloviske reaktionsmønster.
Hvorom alting er,
så er jeg nu oppe ved døren, mens jeg råber: "Kom nu! Kom nu!"
Og jeg råber virkelig højt, og hun finder nøglerne frem, mens hun griner.
Da hun vil stikke nøglen i døren, taber hun dem på jorden.
Nøglerne rammer jorden,
og jeg skider i bukserne.
Og det her er ikke bare et lille forvarsel om,
at der er mere, hvor det kom fra.
Og det var heller ikke den totale evakuering, der bare...
Det var virkelig mærkelig. Lortet væltede ud af mig af mig i en stadig strøm…
Ikke noget med at presse...
Alt fra flydende til mere faste elementer og alt derimellem...
Og jeg gik fra total panik til apatisk ro.
Jeg var bare...
Mine jeans er ved at være fyldt op.
Og øjeblikkeligt blev luften fyldt med lugten af menneskelig afføring.
Og for første gang får hun røven i omdrejninger og råber: "Pis og lort!"
Hun får fat i nøglerne...
Og jeg siger: "Nej, nej, nej.
Nu er der ingen grund til at skynde sig.
Bare giv dig god tid."
Inden jeg går, fortæller jeg lige en hurtig lille historie.
Min mor døde for et par måneder siden,
og da min mor døde... Min mor var aldrig... Godt...
Min mor var ikke en sjov kvinde. Hun havde ingen humoristisk sans.
Hun syntes ikke, jeg var sjov, så hun så mig aldrig optræde, fordi jeg var sjov.
Men hun støttede mig altid.
Og hun var den eneste person i mit liv, den eneste,
jeg virkelig rakkede ned på, og jeg kaldte hende Gunta.
Hun var genstand for så mange af mine vittigheder, og det skal hun have...
Hun klagede aldrig. Ikke en eneste gang.
Så...
Jeg vil gerne fortælle en historie,
hvor hun fremstår en anelse mere cool.
Da jeg var omkring 13, og min bror var 17,
var vi hjemme og så Star Wars.
Jeg sad på jammertronen, og min bror lå på sofaen og så Star Wars.
Min bror Scott, som er skideskør,
ser over på mig og siger: "Hør Jim, hent lige en cola."
Jeg svarer: "Hent din egen cola. Jeg henter sgu ingen cola til dig."
Han fortsætter: "Hent en cola, eller jeg pisser på tæpper."
"Hvad?"
"Hent en cola, eller jeg pisser på tæppet."
"Jeg henter sgu ingen cola."
"Foretrækker du måske, at jeg bare pisser på tæppet?"
"Ja, det er nok det, jeg siger."
Og min bror går ind i midten af dagligstuen og stiller sig foran mig,
han hiver lemmet frem og pisser på tæppet, mens han ser på mig:
"Jeg ved ikke, hvorfor du altid har behov for at skabe problemer.
Det havde været så let for dig at hente den cola,
men ikke for Jim. Der skal det være besværligt."
Så rystede han lemmet af, pakkede det væk,
og gik tilbage og lagde sig, og det er det her, jeg ikke kan klare.
Han fik aldrig den cola.
Så der sad jeg i 40 graders varme uden aircondition
i en pøl af dampende urin midt i dagligstuen.
Nu var vi vel nået til Jediridderen vender tilbage,
da min mor kommer ind,
og hun gør det, som forældre gør, når de ikke ved, hvad de skal sige.
Hun gik ind for at se urinen i midten og så sagde hun: "Hvorfor?
Hvem kunne... Hvorfor?"
Og så sagde hun, "Der er kraftedeme noget nyt hver eneste dag...
Hver eneste dag."
Og så sagde hun "Hvem gjorde det?" Jeg ville ikke have ballade,
så jeg sagde: "Scott gjorde det.", og så vendte sig mod Scott og sagde: "Hvorfor?"
Og han sagde: "Jeg bad Jim om at hente en cola. Ellers pissede jeg på tæppet."
Og min mor vendte sig mod mig og…
"Hvorfor hentede du ikke den cola? Du ved sgu da, han er skør!"
Mine damer og herrer, tusind tak.
Godnat... Tusind tak skal I have.