Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX ORIGINAL COMEDY SPECIAL
Hyvät naiset ja herrat, Jim Jefferies!
Iltaa, Boston!
Miten menee? Kiitos. Oletteko kännissä?
Minä en juo.
Juon vettä. En voi enää ryypätä kuten ennen.
Ennen ryyppäsin joka päivä.
Viisi drinkkiä päivässä, seitsemän päivää viikossa -
eli 35 drinkkiä viikossa.
USA:n elintarvikeviraston mukaan olen alkoholisti.
Heidän mukaansa yli 20 drinkkiä tekee sinusta alkoholistin.
Paskapuhetta.
Se on alle kolme drinkkiä vittu päivässä.
Se on kohtuullinen määrä alkoholia.
Voit juoda kolme drinkkiä päivässä.
Se ei ole ongelma.
Kaksi riviä kokaiinia päivässä ei ole ongelma.
Kyseessä ei ole huumeongelma, annos on alle gramman viikossa.
Lakkasin juomasta niin paljon, koska korkkasin kerran oluen -
ja viisivuotias poikani katseli ja sanoi:
"Isä, ryyppäätkö sinä taas?"
Mietin mistä helvetistä se tuon keksi.
Selvästi kommentti oli naiselta, jolla on minun ansiostani koti.
En ryyppää enää samalla tavalla.
En ryyppää, koska olen hyvä isä.
Nykyään ryyppään vain kerran viikossa.
Mutta juon silti 35 drinkkiä yhteensä.
Yhteiskunta on sysännyt minut siihen.
Eli jos näet kolmekymppisen naisen yhdeksältä illalla -
pynttäytyneenä ja kompuroimassa kengät kädessä ja oksentamassa kadulle -
Älä sääli häntä.
Hän on vain hyvä äiti.
Sai hetken omaa aikaa.
Englannin kuningatar juo neljä cocktailia päivässä.
Se on kahdeksan alkoholiannosta päivässä.
Hän on siis täysi vitun alkoholisti.
Täysi juoppo.
Minä mietin, onko hän mukava humalainen vai häiritsevä juoppo?
Kolmen cocktailin jälkeen hän alkaa harhailla palatsissa -
"Philip!"
Philip ajattelee, että taas tuo Lizzie on siinä.
Laittakaa autoni valmiiksi.
Hän vain huutelee ympäriinsä: "Philip!", ja menee johonkin huoneeseen -
ja hyppää esiin kruunu päässään: "Hahaa!
Näytän todella hyvältä."
Kerron teille nyt tarinan.
Alkajaisiksi huomautan, että minulla on laktoosi-intoleranssi.
Se tarkoittaa, etten siedä lakoosia.
Jos syön laktoosia, voitte laittaa kellonne soimaan 40 minuutin päästä,
koska siinä vaiheessa minulta tulee paskat housuun.
Kyse on varmaan muustakin kuin vain intoleranssista.
Minulta tulee paskat housuun.
Miettikääpä tällaista tilannetta.
Hengailette kolmen, neljän hengen porukoissanne.
Sitten on syrjäpöydän porukka.
Joku kusipää on tuonut töistä kavereitaan.
Ja tuossa porukassa on aina yksi kusipää,
josta on todettava ystävälleen: "En siedä tuota tyyppiä."
Mutta se ei tarkoita sitä, että paskannat housuusi,
jos hän tulee lähelle.
Minun kaksi suurinta heikkouttani...
Heikkous...?
Vatsani ei kestä näitä kahta ruokaa: jäätelöä ja juustoa.
Elämäni suurin tragedia on,
että jäätelö ja juusto ovat myös kaksi suosikkiruokaani.
En ole aina kärsinyt laktoosi-intoleranssista.
Se diagnosoitiin, kun olin 35-vuotias. Olen nyt 42.
Olin herkuttelemassa lempijäätelökakullani -
ja kauhoin sitä suuhuni, kun Jumala katsoi minuun ja kysyi: -
"Mites niiden jumalanpilkkavitsien laita?"
Jäätelö ja juusto eivät siis sovi minulle.
Mutta syön niitä joka tapauksessa.
Tiedän hyvin, että niistä tulee paskat housuun -
mutta syön niitä joka tapauksessa.
Tapanani on syödä jäätelöä ison aterian jälkeen,
koska sillä lailla paskannan kaiken ulos.
Olen nähkääs nero.
Kyseessä on Jefferiesin ruokavalio. Kokeilkaa ilmaiseksi.
Syön siis yhä jäätelöä ja juustoa, mutta en koskaan kodin ulkopuolella.
Ette ikinä tule näkemään minua kävelyllä jäätelön kanssa.
Ei sentään. Syön niitä kotona rakkaitteni kanssa.
Kun tiedän missä vessa on ja kuinka paljon paperia on,
jos hätä yllättää vittu.
Vaikka olen allerginen laktoosille,
siedän sitä silti.
Samoin kuin isäni ei vihaa homoja,
hän ei vain siedä heitä.
Isäni on 78-vuotias mies Australian maaseudulta.
Kun olimme pieniä, hän heitti ajoittain homofobista herjaa.
Kun hän oli nuori, homous oli hulluutta.
Hän on ympäristönsä tuote.
Kaksi vuotta sitten Australiassa oli kansanäänestys,
jossa äänestettiin homoavioliitoista, ja isäni äänesti puolesta.
Näin kävi koska vakuutin isäni siitä,
että niin kuuluu tehdä. Isäni sanoi: -
"Kai he ansaitsevat olla yhtä onnettomia kuin me muutkin."
Koska isäni on tehnyt tämän yhden edistyksellisen asian -
koko elämänsä aikana, hän kuvittelee nyt olevansa ajan tasalla.
Isäni sanoo tällaisia asioita: -
"Minulla ei ole ongelmaa homojen kanssa.
He saavat tehdä mitä huvittaa omissa kodeissaan, lukkojen takana,
kunhan he eivät yritä saada minua mukaan.
Kysyn: "Yritetäänkö sinua saada mukaan?"
Voisiko käydä niin,
että Sydneyn lähiöissä on kaksi homoa,
toinen sidottuna sänkyyn suukapula suussaan -
ja toinen työntämässä öljyttyä nyrkkiänsä sisään, -
ja kun kaveri työntyy sisään, toinen kysyy: -
"Mitä nyt?"
"Pitäisikö ottaa mukaan Gary Jefferies?"
"Loistava idea, miksi en ajatellut sitä?"
Hän avaa remmit ja he hyppäävät autoon ja lähtevät ajelulle.
Sydneyssä on perjantai-ilta ja sataa.
Satama täytyy kiertää, ja liikenne on kova.
Matka kestää tunnin ja 15 minuuttia. He menevät isäni talolle.
Isäni istuu katsomassa rugbyliigaa.
Hän kuulee koputuksen ovelta.
"Toinen kerta kuukauden aikana.
Sanoin, ettei minua saa sotkea mukaan tällaiseen."
Olin kiertueella Sydneyssä tänä vuonna ja esitin tämän kyseisen numeron.
Isäni oli yleisössä, ja hän toi kaikki keilailukaverinsa.
Isäni pelaa joka päivä nurmikeilailua,
joka on kuin curling, mutta pallon kanssa.
Hän toi kahdeksan kaveriaan, jotka ovat kaikki 70–90-vuotiaita.
Kaikki vitun kundit tulivat mukaan.
Isäni tuli takahuoneeseen, ja he alkoivat kännätä.
Isäni sanoi: "Nautin esityksestä, se oli hyvä show."
Juttusi ovat muuttuneet.
En innostunut siitä vitsistä, joka oli minusta ja homoista.
Enkä ymmärtänyt miksi.
Kävi ilmi, ettei hän ollut vihainen -
siksi että vihjasin hänen naivan miesten kanssa,
vaan koska ystävät kuulivat hänen kannattaneen homoavioliittoja.
Ja nyt kaikki hänen kaverinsa pilkkaavat häntä.
Polvistuessaan he kiusoittelevat: "Menetkö naimisiin kanssani?"
Isäni yrittää kovasti vanhemmiten olla suvaitsevainen,
mutta nuorten kanssa saa olla varuillaan.
Hän on takahuoneessa juomassa pari olutta. Hän tukee homoliittoja.
Kaikki kiusaavat häntä.
Sitten 78-vuotias isäni sanoo: -
"Minulla ei ole ongelmaa homojen kanssa."
"Mutta en ole ihan varma transsukupuolisista."
Tämän jälkeen tuttavani vimmastuu:
"Sinä vihaat transihmisiä!"
Siinä vaiheessa käskin kaikkia rauhoittumaan.
Sanoin: "Kaverihan tottui homoihin vasta eilen.
Antakaa hänelle armoa. Pelotatte häntä, senkin kusipäät."
Hänhän on vanha. Isäni sanoo: "Homoissa ei ole vikaa."
"Naisia munien kanssa." "Painukaa helvettiin.
Tämä suvaitsevaisuudessa ja kaikessa muussa hölmöilyssä on pielessä:
Nuoret sukupolvet, millenniaalit, eivät tajua -
että vanhusten pitää antaa olla vanhoja. He kuolevat pian.
Lakatkaa yrittämästä saada kaikki liikkumaan yhtä nopeasti kuin te itse.
Ihmiset yrittävät kaikkensa.
Milleniaalit ovat surkein -
koskaan elänyt ihmisryhmä.
Olette kamalia.
Olette kamala ihmisrotu.
En edes syytä teitä -
vaan yhteiskuntaa.
On sosiaalinen media.
Jos tulee yksikin vähäpätöinen ajatus, heti ajatellaan:
"Minäpä kommentoin sitä."
Mitä helvetin kusipäitä te oikein olette?
Jos otat enemmän kuin kolme selfietä viikossa,
lopeta se vittu heti paikalla.
Eikö siinä ole jotain mielenvikaista, että otat itsestäsi kuvan?
Se on kokonaisuudessaan huono juttu.
Mutta se että otat kuvan ja samalla mietit: -
"Haluaakohan joku muu nähdä tämän?"
Olette vittu surkeita.
Olen yrittänyt deittailla teidänlaisianne, ja se on kamalaa.
Minua ei kiinnosta kuinka sileä ihonne on.
Mieluummin vanhus paremmalla asenteella, vitun mulkut.
Milleniaalin deittailu on erilaista.
Ennen mentiin luontoon, käytiin rannalla ja ihailtiin auringonlaskuja.
Mitä vielä, auringonlaskut voi unohtaa, sillä te halutte vain joogata.
Kun minä yritän varmistaa: "Tuliko hyvä kuva?"
Herra varjele, jos ohitan seinän, johon on maalattu siivet.
Siinä on päivä pilalla.
Milleniaalit todella ovat kaikkein edistyksellisin sukupolvi.
Se on totta.
Mutta muistakaa tämä.
Jokainen sukupolvi ennen sitä on myös ollut kaikkein edistyksellisin sukupolvi.
Ette te niin vitun erityisiä ole.
Jonain päivänä noin 40 vuoden kuluttua te olette niitä vanhoja fanaatikkoja.
Ei sitä uskoisi vai mitä?
Notkutte ystävienne kanssa valittaen: -
"En ymmärrä näitä tämän päivän lapsia.
Minun nuoruudessani naisilla oli penikset ja miehillä vaginat.
Kaikki oli normaalia.
Nyt lapsenlapseni kuvittelee olevansa aasialainen nainen,
joka haluaa olla musta mies ja naida robotin.
En kestä sitä."
Mitä yritän tässä selittää on,
ettei juusto sovi minulle.
Eli -
se ei tee hyvää vatsalleni.
Menin kerran treffeille tytön kanssa.
Deittejä oli ehkä kuusi tai seitsemän.
Vein hänet ravintolaan, jonka listalla oli maistelumenu.
Se oli hieno Michelin-tähden ravintola,
jossa oli 11–12 ruokalajia. Tämä on hyvä veto.
Te nuoret kundit, jotka deittailette,
viekää naisenne syömään maistelumenu.
Minä syön liian nopeasti,
minkä jälkeen katson naista ja mietin: -
"Kuinka paljon tuosta jää minulle?"
Nerokkainta maistelumenussa on,
että keskustelu ei koskaan lopu, koska ruokalajeja on niin monta.
Voit jaaritella: "Pidin tästä, mutta en kolmannesta,
ja seitsemäs oli mieleeni, joten mitähän nyt tulee."
Syntyy helposti keskustelua.
Esitin -
tätä samaa vakionumeroani Kansasissa.
Oli tosi vaikeaa selittää heille,
millaista on todella hyvä ruoka.
Heillä ei ollut mitään käsitystä siitä.
Kysyin: "Tiedättekö sellaisia tosi hienoja ravintoloita?"
Ja jatkoin: "Ajatelkaa lempiruokaanne."
Ja yksi huutaa: "Possun grilliluut!"
Siihen vastasin: "Jep, ne maistuvat."
Mutta ajatelkaa ruokaa, joka on parempaa kuin ne.
Kaveri ajatteli asiaa ja sanoi:
"Kahdet possun grillikyljet!"
Tällaiset ravintolat pröystäilevät aivan vitusti.
Jokaiseen annokseen kuuluu vaahto, kokoon keitetty liemi ja mousse.
Niissä on aina viiriäisen muna ja tryffeliä mukana.
Miksei voida käyttää vitun kananmunaa?
Kun menen ruokakauppaan,
en mieti, ostaisinko kanan vai viiriäisen munia.
Mistä vitusta kaikki ne viiriäisten munat ostetaan?
En ole varma, olenko koskaan nähnyt viiriäistä.
En ole koskaan mennyt ulos ja ajatellut: "Vittu viiriäiset ovat tänään ulkona."
Paras viedä auto talliin, muuten se on viiriäisen paskassa.
Helvetin viiriäiset.
Tarjolla on siis lientä, moussea, vaahtoa, viiriäisen munaa ja tryffeliä.
Ensimmäistä ruokalajia kutsutaan aina amuse-boucheksi.
Menussa ei ikinä lue amuse-bouche.
Alkupalan tarkoitus hienossa ruoassa on -
antaa vihiä siitä, millainen koko ateria tulee olemaan.
Se kertoo, että nyt syödään.
Tajuan kyllä mitä tässä tapahtuu.
Tämä on pieni pala isompaa kokonaisuutta.
Vähän samaan tapaan te kävitte -
aikaisemmin pienemmällä klubilla katsomassa viiden minuutin settiä.
Jotta voisitte sanoa: "Tiedän, Jim aikoo tehdä.
Näissä paikoissa on aina kusipää ranskalaistarjoilija.
Voin sanoa tämän Netflixissä, ranskalaiset ovat kusipäitä.
Katsotteko edes tätä?
Ranskan Netflixillä?
Eli ranskalaiskusipää on aina paikalla.
Hän tuo ensimmäisen ruokalajin valkoisessa keraamilusikassa -
liemen, moussen, vaahdon ja viiriäisen munan ja koristuksen kanssa.
Hän kävelee pöytään ja on hyvin huolehtiva.
"On aika maistaa amuse-bouchea.
Kokki on valmistanut tämän sinulle."
Ja sitä vain nyökkäilee mukana.
Kun pitäisi vain olla mulkku ja sanoa: -
"Ai että oikein kokki!
Kuulitko, kulta. Kokki kokkaa tänään.
Minä kun luulin, että apupoika vain oli petrannut taitojaan.
Meitä taitaa odottaa makuelämys."
Sitten hän julkeaa kertoa, miten se syödään.
"Kokki suosittelee, että laitat lusikan suuhusi -
ja syöt kaiken yhdellä kertaa.
Antakaa munan levitä vaahdon, moussen ja liemen sekaan.
Ja sitten nielette."
Oikeasti mietit: -
"Luojan kiitos kerroit sen, kusipää.
En olisi tiennyt mitä tehdä.
Pitääkö meidän käyttää lusikkaa?
Enpä olisi arvannut."
Jos selviät tuosta, tuodaan vielä pari muuta ruokalajia.
Sitten on aina se ruokalaji,
jonka ainekset ovat sellaisia, joita ei tee mieli syödä.
Kun possua ostetaan ruokakaupasta, ostetaan yleensä sianlihaa tai kyljyksiä.
Ravintolassa meno on toinen:
"Tämä tässä on sen munuainen ja tämä on sorkan kynsi.
Ja nyt tarjoilemme sian silmän kuorta ja sian silmäkuoppaa."
Mietin: "Minun ruokavaliossani ei ole kyllin isoa kuoppaa moiseen."
Lopulta syödään luuydintä -
ja ihmettelen, miten minusta tuli luuytimen fani.
Kaikki se paska ei tee hyvää.
Oloni on aina lihavampi lähtiessä.
Nauhoitan parhaillaan erikoisjaksoa.
Laihdutin seitsemän kiloa viikossa.
En vain vittu syönyt mitään.
Lihavuus on suvussamme.
Tajuatteko?
Laihdutan teidän vuoksenne.
Netissä esiintyvien kommenttien vuoksi.
Ilman yleisön viisautta -
olisin läski kusipää, mutta luojan kiitos autoitte minua,
ja kiusasitte minua aivan helvetisti.
En kannata kehohäpeää.
Tai tavallaan kannatan.
En kannata minkäänlaista halventamista. En tiedä miksi -
elämme yhteiskunnassa, jossa lihavien ei tarvitse kokea häpeää,
ja silti kaikkia muita riippuvuuksia soimataan.
Näin kun äitini vittu söi itsensä hengiltä.
Hän piilotti ruokaa ja jatkoi syömistä ja kiisti tekosensa,
ja hän vittu kuoli siihen.
Jostain syystä lihavalle täytyy sanoa: -
"Ole paras versio itsestäsi, näytät hyvältä."
Kaikkia muita riippuvuuksia moititaan.
Tupakoitsijatko eivät tunne häpeää?
Tupakoitsijat nielevät savua keuhkoihinsa ajatellen: -
"Olen tunari. Minulla on lapsia, mitä helvettiä teen elämälläni?"
Ei meitä kiinnosta kuulla: "Haiset pahalta.
Tapat itsesi, mene ulos.
Tuolla on alue kaltaisillesi."
Kuin vitun kokaiiniriippuvaiset.
Luulisi heidän häpeävän.
Joka kerta kun addikti vetää viivan, heidän täytyy katsoa itseään peilistä.
Addikti, joka raapii rupia kasvoiltaan, ei halua kuulla:
"Ole oma itsesi. Elä unelmaasi."
Liikasyöminen on eri asia. Jengi saa lihoa rauhassa -
ja heitä täytyy kehua. Ei vittu.
Sama kohtelu kuin tupakoitsijoille. Kun läskipossu ostaa donitsin,
myyjän pitäisi pystyä sanomaan: -
"Tuo täytyy syödä ulkona."
He menevät donitsinsa kanssa ulos,
ja heille on oma rajattu alueensa.
Se on ahdas, jotta he saavat vähän kannustinta.
Seisokoot siellä muiden läskien kanssa -
kysellen toisiltaan: -
"Muistatteko kun lentokoneessa sai syödä?"
Seuraavaksi on vuorossa viides ruokalaji.
Hienoissa ravintoloissa tarjotaan aina hanhenmaksaa.
Foie gras vasta on herkullista.
En vuosikausiin tiennyt mitä se oli.
Se on rasvaista, vitun mehevää ja hyvää.
Kunnes näin videon, miten foie gras tehdään.
Otetaan hanhi ja astutaan sen jaloille.
Hanhen kaula vedetään ylös, ja avuksi otetaan suppilo,
joka on kuin pitkä torvi, ja se ahdetaan hanhen kurkkuun,
kunnes hanhi näyttää miekannielijältä.
Hanhea pakkosyötetään päivin ja öin.
Sen jälkeen hanhen suu sidotaan kiinni, jotta se ei voi oksentaa.
Tämän vuoksi hanhi saa maksakirroosin -
ja maksasta tulee rasvainen ja kellertävä.
Ja siksi se maistuu niin herkulliselta.
Ihmettelen suuresti,
kuka oli se kusipää, joka keksi tämän.
Kuka oli se kundi, joka kertoi kavereilleen:
"Hei, pojat -
kidutin hanhia,
kuten tuppaan aina tekemään.
Ette usko miten maukasta jälkeä syntyi."
En kannata eläinten kidutusta,
mutta kenen mielestä eläinkokeita ei pitäisi enää tehdä?
Asia selvä.
Heitä sanotaan vitun idiooteiksi.
Jos olit se vitun ääliö, joka juuri taputti,
olet alkeellinen perkeleen kusipää.
Eläimillä ei pitäisi testata jotain yhtä mitätöntä kuin meikkiä.
Mutta mitä lääketieteeseen tulee, onko meillä toista vaihtoehtoa?
Otetaan esimerkiksi joku tuote, kuten aknevoide.
Voidetta ei voi testata kurkulla.
Laitat kurkkuun voidetta ja huomaat,
"Ei muutoksia kurkussa, valmis ihmisten käyttöön."
On aloitettava hiirellä.
Voitelet sitä hiireen, ja se haihtuu ilmaan.
"Ensimmäinen voide kelvoton."
Testaat uutta voidetta.
Tämä hiiri moninkertaistuu kuten Riiviöt-elokuvan mogwai.
"Parempi kuin ensimmäinen voide.
Vielä löytyy kehitettävää."
Sitten löytyy sekoitus, joka toimii.
Sitten testaat rotalla, sitten kanilla.
Sitten testaat kissan, koiran ja kädellisen,
sitten kodittoman, opiskelijan, ja lopulta ihmisen.
Siten saadaan lääkkeitä.
Jatketaan ruokalajiin numero kuusi.
Tarjoilija tuo kärryn,
jonka päällä on kupu.
Hän saapuu tämän vitun kuvun kanssa.
Hän kantoi muut ruoat, mutta tämä vaatii vaunun.
Hän nostaa kuvun ja sen alla on juustoja.
Hän sanoo: "Seuraavana fromage."
En pidä siitä, että tuo mulkku sanoi fromage.
Se on pikku juttu, mutta se vaivaa.
Hän sanoi sen luodakseen ranskalaisen tunnelman.
Hän olisi voinut vain sanoa "juusto".
Kaiken muun hän sanoi englanniksi, mutta hänen piti sanoa fromage.
Vitun kusipää.
Väitättekö, että hän on opetellut kaiken muun englannista,
mutta vain yksi sana puuttuu?
En pidä siitä.
Tämä show on nauhoitettu,
ja iloitsen voidessani sanoa tämän.
Eniten inhoamani ryhmä yhteiskunnassa -
ovat amerikanitalialaiset.
Tämä on komediateatteria,
joten jos täällä on amerikanitalialaisia,
tietäkää, ettette ole tervetulleita.
Olette vitun rasittavaa jengiä.
Valitkaa aksenttinne, joko italialainen tai amerikkalainen,
mutta älkää vuorotelko.
Italialaisravintolassa tarjoilija vaikuttaa normaalilta -
mutta sitten hän vittu muuttuu.
Hän sanoo: -
"Nautitko ateriastasi?
Äitini teki sen mozzarellasta."
Hämmästelet:
"Mitä vittua tuolle sanalle tapahtui?"
Ihan kuin hän olisi saanut aivohalvauksen.
Mozzarella...
Haista vittu.
Minun pitää kehua aasialaisia.
Pidän aasialaisista.
He valitsevat aksentin ja pysyvät siinä.
Aasialaiset ovat joko aasialaisia tai amerikkalaisia.
He eivät loiki sinne tänne.
Aasialaisravintolassa ei ikinä kuule -
tarjoilijan sanovan: "Kokeile soy-soyn kera."
He eivät tee sitä.
Annetaan aplodit aasialaisille.
Siitä huolimatta tarjoilija saapuu juustovaununsa kanssa.
Vaunussa on pehmeitä juustoja ja vähän camembertiä,
ja brie-juustoa ynnä muuta sellaista.
Kaikkein vaarallisimmat juustot.
Katson juustoja, ja seuralaiseni ei tiedä imeytymishäiriöstäni.
Katson tarjoilijaa ja tiedustelen: -
"Kauanko loppuateria kestää?"
Tarjoilija sanoo: "Ehkä 20 minuuttia."
Pohdin mielessäni 15 minuutin ajomatkaa.
"Tänne se fromage."
Minulle tuodaan iso juustolautanen, ja ahmin sen suuhuni.
Söin sen kaiken. Syömme pari ruokalajia lisää -
ja kaksi jälkiruokaa.
Yhtä jälkiruokalajeista voitaisiin hyvin kutsua "laktoosiksi".
Siinä oli laktoosimuruja laktoosivaahdolla
ja laktoosiliemi jäätelöpallon kera.
sitten he pakastekuivasivat laktoosin muruja
ja ripottelivat sitä päälle.
Katselin sitä ja sanoin: -
"Ken leikkiin ryhtyy, se leikin kestäköön."
Ja kauhoin suuhuni sen laktoosijälkiruoan.
En maininnut, että seuralaiseni -
on hyvin pienikokoinen.
Hän luovutti kuudennessa ruoassa.
Olin syönyt myös hänen fromage-lautasensa.
Ja hänen kulhonsa laktoosia.
Siinä vaiheessa laktoosi virtasi suonissani.
Loppuni lähestyy.
Istuskellessani mietin: -
"Kyllä tästä vielä selvitään."
Kuuntelen deittiäni: "Mielenkiintoista."
Sitten tarjoilija tulee kysyen: "Saisiko olla kahvia?"
Minä karjaisen: "En! Vain lasku, kiitos."
Hän kirjoitti minulle laskun, ja lähdimme luokseni.
Olimme käyneet ulkona pari kertaa ja aina menneet hänen luokseen.
Nyt hän tuli ensimmäistä kertaa minun luo.
Iloitsin, koska omassa kodissani tiedän missä ja millä etäisyydellä vessat ovat.
Ja koska hän yöpyi minun luonani, hän sanoi: -
"Meidän täytyy pistäytyä apteekissa,
koska tarvitsen vartalovoidetta, rasvaa."
Kysyin: "Tarvitset sitä?"
"Oletko varma ettet vain halua sitä?"
Ja hän sanoi: "Ei, tarvitsen sitä."
Sanoin: "En ole varma, ymmärrätkö toiveen ja tarpeen eron.
Tarvita tarkoittaa, että kuolet, jos sinulla ei ole sitä.
Joten -
tarvitsetko sitä?"
Hän väitti tarvitsevansa sitä.
Ajoimme apteekkiin.
Pääsimme sinne asti.
Astumme sisään apteekkiin,
ja löydämme hyllyn täynnä vartalovoiteita,
ja koska hän tarvitsi sitä, ajattelin sen löytyvän helposti.
Mutta hän vain katselee niitä.
Minä teen sillä aikaa "paskat tulee housuun" -liikkeitäni.
Hän ei kykene valitsemaan.
Hänen on saatava vartalovoiteensa.
En käsitä, miksi vartalovoide on niin tärkeää naisille.
Olen asunut yhdessä kuuden eri tyttöystävän kanssa.
Olen asunut kuuden naisen kanssa,
ja kaikki kuusi ovat jättäneet minut.
Ennemmin tai myöhemmin syytän aina itseäni.
Mutta en tänään.
Jokaisella naisella, jonka kanssa olen asunut,
on ollut omat iltatoimensa.
Minulla on rituaali ennen nukkumaanmenoa. Käyn kusella,
pesen hampaat, käyn levolle.
Olen juuri tajunnut, että voin tehdä ne samaan aikaan.
Kusen, harjaan hampaani, syljen ja niin edelleen.
Naiset taasen menevät kylpyhuoneeseen 20 minuutiksi ja sulkevat oven.
Tullessaan ulos he hierovat jotain tähän kohtaan.
Sitten he tekevät näin.
Viimeiseksi he kömpivät sänkyyn ja läksyttävät minua.
Sellaisia ovat naisten iltarutiinit.
En tiedä, mitä kylpyhuoneessa tapahtuu.
En voi olla varma,
mutta oletan, että keho valellaan päästä varpaisiin -
jollain voiteella, joka on elintärkeää.
Olen 42-vuotias.
Käytän meikkiä töissä.
Minut meikataan kun olen tv:ssä.
En edes pyyhi sitä pois. He antavat pyyhkeen,
ja minä sanon: "Ei hätää."
Se katoaa viikossa, kunnes sitä laitetaan lisää.
Meikin lisäksi käytän aurinkovoidetta,
mutta en ole laittanut mitään muuta kasvoilleni.
Olen luultavasti alkoholisti.
Poltin ennen todella paljon.
Olen ollut kokaiiniriippuvainen.
Mutta ihoni on vittu virheetön.
Arvaatteko miksi?
Koska ihoni oppi jo nuorena,
ettei minuun ole luottamista.
Ihoni tiesi, etten olisi auttamassa.
Se ajatteli: "Minkäs teet.
Meidän on tuotettava omat öljymme, jotta homma pysyy kasassa."
Kun taas naisten iho ruikuttaa joka päivä:
"En ole saanut erityisrasvaani."
Sen vuoksi te kaikki ikäännyttekin niin julmasti.
En kerro niin paljon naisia alentavia vitsejä enää,
mutta tykkään ujuttaa mukaan yhden silloin tällöin.
Aiemmin kerroin niitä paljon enemmän.
Mutta ihmiset suuttuivat,
koska he eivät tienneet, että vitsailin.
Vaikka työnkuvani sanoo,
että kyse on vitsailusta.
Näin koomikoille tapahtuu. Jostain syystä meistä tulee päävihollisia.
Aina kun kerromme vitsin,
josta ei pidetä, valitetaan: "Miksi kerroit sellaisen vitsin?"
Vastaan: "Luulin, että se olisi hauska."
Vitun naurettavaa.
Olen pulassa vitsien vuoksi, joita kerroin kymmenen vuotta sitten.
Ihmiset soittavat ja valittavat.
Mutta työni koomikkona on rikkoa rajoja.
Meidän tehtävämme on mennä liian pitkälle.
Ottaa riskejä. Uhkapelata.
Miten käy, kun uhkapelaa?
Aina ei voi voittaa.
Ei sitä muuten kutsuttaisi uhkapeluuksi.
Hätyyttelemme aina sovinnaisuuden rajoja,
mikä on sallittavaa. Erikoisjaksojeni vitsit läpäisevät -
standardit, käytännöt ja lakimiehet,
ja niitä esitetään vitun Netflixissä, ja vuosia myöhemmin -
suutut katsoessasi niitä. Vedä käteen vittu.
Koska -
kun kerroin sen vitsin,
raja oli täällä, ja se oli sosiaalisesti hyväksyttävää.
Nyt rajaa on siirretty, joten en enää koske niihin aiheisiin,
raja on tässä.
Ei siitä voi suuttua, koska rajaa siirrettiin, ja vitsi kerrottiin täällä.
Sitten teillä on otsaa käskeä minua pyytämään anteeksi,
että kerroin vitsin. Haluan,
että vitsi toimii. Joskus kerrotaan vitsi,
eikä se vittu toimi.
Jengi valittaa: "Miksi näin?"
Yritän selittää: "Koetin, mutta se ei toiminut,
ja nyt olette vihaisia."
Aivan kuin pilotti murskautuisi lentokoneineen vitun vuoren reunaan.
Ei silloin sanota: "Miksi teit sen?"
Kaveri sanoo: "Tarkoitukseni oli laskeutua turvallisesti maahan.
Mutta epäonnistuin työssäni.
En herännyt aamulla suunnitellen, että romutan sen."
Katsoin kerran Dave Chappellen spesiaalia.
Minusta se oli helvetin hyvä.
Se oli hulvaton.
Ihmiset suuttuvat erilaisista vitseistä.
Juttu on näin.
En itsekään pitänyt jokaisesta vitsistä.
Joistakin asioista en edes ollut samaa mieltä.
Arvatkaa mitä tapahtui? Kun katsoin sketsejä, joista en pitänyt,
pääsin yli, koska en ole vitun nynny.
Nautin niistä vitseistä, joista tykkäsin.
Hän ei usko, että Michael Jackson pani lapsia.
Minä taas väitän, että hän pani.
Siten minä ja hän olemme erilaisia.
Monet eivät enää kuuntele Jacksonin musiikkia.
Sanotaan: "En kuuntele sitä enää."
Minä kuuntelen silti.
Mutta vain Jackson 5 -bändiä.
Jos hän nussi lapsia silloin,
kysehän oli vain kokeiluista, eikä se haittaa.
Vedän rajani on "Blame It on the Boogie" -kappaleeseen.
Mihin jäinkään...
Yritän kertoa,
ettei hän kyennyt valitsemaan vartalovoidettaan.
Hän tutkii erilaisia rasvoja,
samalla kun teen "Minulta tulee paskat" -liikkeitäni.
Totean: "Vittu, täytyy käydä paskalla."
Apteekin perällä on kylpyhuone,
joten hipsin pois. Tässä kohtaa,
minun on kerrottava,
että seuralaiseni kammoaa pöpöjä.
Täällä voi olla muitakin pöpökammoisia,
ja heille haluan sanoa, että vetäkää käteenne.
En ole koskaan tavannut mielenkiintoista ihmistä,
joka on ollut pöpökammoinen.
He ovat joka kerta tylsiä kusipäitä, jotka hokevat tauotta -
olevansa vitun pöpökammoisia.
Pöpökammoisuus tekee isoa hallaa vitun olemuksellenne.
Kehtaattekin väittää kaikkia sairaaksi.
Kätellessä he sanovat: "En pysty, koska..."
Kun kokkaat pöpökammoisen kanssa,
ja laitat tähteet roskiin,
Ja kysyt: "Voisitko viedä roskat?"
He sanovat: "Haluaisin, mutta en voi,
koska minulla on pöpökammo."
Ja sanot: "Me muut suorastaan himoitsemme roskia."
Et ole erityinen.
Voisin lisätä,
että maapähkinäallergiset joutaisi karkottaa.
En väitä, etteikö ole ihmisiä, joilla on vakavia maapähkinäallergioita.
Jotkut kuolevat syötyään maapähkinää.
Mutta se on vittu oma ongelmanne.
Se ei koske meitä muita.
Lentokoneessa he sanovat nykyään:
"Lennolla ei tarjoilla maapähkinöitä,
sillä joukossa on henkilö, jolla on vakava maapähkinäallergia."
Ajattelen: "Älä sitten anna niitä heille."
Kuinka heikkoja nämä kusipäät ovat?
"Se varmaan tappaa minut, mutta voi sitä herkullista makua."
Mitä vittua meidän muiden pitäisi tehdä?
Kysyä lentoemännältä: "Anteeksi, kenellä on allergia?"
Mitä luulette, että tapahtuu, jos vieressä syödään pähkinää?
Pääsevätkö maapähkinähiukkaset ilmaan?
Lennot lentävät edestakaisin koko päivän.
Koneita hädin tuskin siivotaan.
Luuletteko, että kone siivotaan maapähkinäimurilla,
ja täytetään sillä ilma?
Arvatkaa mitä teen?
Kun lennolla tarjoillaan maapähkinöitä,
otan kuusi tai seitsemän maapähkinää,
ja tungen ne vitun istuimen taakse.
Jos joku joskus kuolee, myönnän saman tien:
"Olin väärässä."
Kerroinhan naisvihamielisestä vitsistäni,
ja miten en ollut varma, tajusivatko ihmiset, että heitän läppää.
On outoa, miten nykyään ollaan niin tarkkoja siitä,
mikä on oikein ja väärin.
Olin lentokoneessa, ja eräs vitun nainen yritti laittaa laukkua -
istuinten yläpuolelle täristen, eikä pystynyt siihen.
Menin auttamaan häntä, ja hän vain katsoi minua ja sanoi: "Ei saa".
Nyt olen pulassa siksi, että yritän auttaa.
Se oli iskutaktiikkani.
Avasin ovia, nostin laukkuja -
ja annoin paikkani raskaana oleville.
Se oli minun iskuyritykseni.
Nyt kun yritin auttaa häntä, hän on vihainen.
Yritän tehdä miehisen palveluksen,
nostamalla tämän hänelle. Käskin häntä painumaan vittuun.
Kävi ilmi, että hänellä on Parkinsonin tauti,
ja hän tarvitsi apuani.
Tarkoitan vain, että toisinkin olisi voinut käydä.
Olin elokuvissa poikani kanssa katsomassa Ghostbusters-elokuvaa.
Sitä uutta naisnäyttelijöillä.
Poikani, joka oli silloin neljä,
kääntyi minua kohti ja sanoi:
"Tämä ei ole yhtä hyvä kuin se toinen."
Sanoin hänelle: "Ole hiljaa.
Et saa sanoa noin, tämä on aivan yhtä hyvä -
kuin se toinen Ghostbusters.
Jutellaan siitä autossa."
Kun asiaa ajattelee,
se ei ollut yhtä hyvä.
Se oli vitun huono elokuva.
Se ei ollut hauska, ja action-kohtaukset ontuivat.
Se oli vitun surkea leffa.
Se ei ollut paska naisten vuoksi. Se oli paska, koska se oli paska.
Ymmärrettekö? Sen ohjasi Paul Feig.
Hän ohjasi Morsiusneidot, suosikkikomediani.
Näyttelijät olivat samoja, he ovat tehneet hyviä elokuvia.
Tämä vain epäonnistui. Outoa tässä on,
ettei kukaan mennyt katsomaan sitä, ja yhtäkkiä -
miehet ovat sikoja ja vitun naisia vihaavia kusipäitä,
koska leffa epäonnistui.
Se ei menestynyt, koska naisetkin jäivät kotiin.
Jos olisitte menneet katsomaan elokuvaa, se olisi ollut menestys.
Ette nähneet sitä, ja sitten suututte vittu meille.
Miksi se floppasi? Se on toimintakomedia,
ja mikä tahansa markkinointifirma voi kertoa,
että toimintakomedioista pitävät pääosin miehet.
Poikkeuksia voi olla, mutta toimintakomediat osuvat miehiin.
Miksikö? Koska olemme hauskoja ja pidämme toiminnasta, kun taas -
naiset pitävät draamasta, koska te aiheutatte draamaa.
Asian ydin on -
lopettakaa uusintaversioiden tekeminen ja jättäkää elokuvamme rauhaan.
Me emme tee uusintaversioita.
Brad Pitt ja George Clooney eivät ole ryhtyneet uusimaan -
Mystic Pizza, Jumalaiset JaJasiskot ja Neljä tyttöä ja maagiset farkut -elokuvia.
Me emme koske tuotoksiinne.
Tosin on olemassa elokuvia, jotka pitäisi uusia eri näyttelijöillä.
Yksi lapsuuteni lempielokuvista oli Yhdeksästä viiteen.
Dolly Parton, Lily Tomlin, Jane Fonda. Uskomaton. Se toimii yhä.
Se kertoo kolmesta naisesta, joiden pomo on sika.
Aihe on tänäkin päivänä ajankohtainen.
Joten he huumaavat hänet ja pukevat hänet alistamisvaatteisiin,
ja roikottavat häntä autotallin katosta.
Hauska leffa.
Sama pitäisi tehdä miesnäyttelijöillä.
Elokuvassa olisi nainen valta-asemassa.
Kolme työntekijää ei pidä hänestä,
ja nainen puetaan alistuskuteisiin,
ja roikottavat häntä autotallin katolta.
Se on vain hyvä leffa.
Toinen leffa, joka pitää tehdä uudelleen: Brokeback Mountain.
Se jos mikä vaatii uusintaversion.
Alkuperäisessä on pari lammaspaimenta,
joilta loppuu sanottava,
joten telttaillessa he panevat toisiaan perseeseen.
Minun versiossani on pari likkaa,
jotka tekevät miehistä työtä. He kyllästyvät,
joten he menevät telttaan ja sormettavat toisiaan.
Minun versiossani ei edes tarvita telttaa.
Ilmiö, jota näkee elokuvissa tällä hetkellä on,
ettei valkoihoisten kasvoja tulisi enää maalata mustaksi.
Älkää tehkö sitä.
Siitä ei pidetä.
Jos valmistaudut Halloweeniin ja mietit:
"Mites musta naama?"
Älä tee sitä.
On paljon helpompaa olla maalamatta mustaa naamaa.
Ei tarvitse tehdä mitään.
Säästäkää aikanne.
Elokuvissa esiintyvät näyttelijät -
eivät voi esittää erirotuisia henkilöitä.
Ensin Mickey Rooney esitti aasialaista elokuvassa -
Aamiainen Tiffanylla.
Älä näyttele osia, jotka eivät edusta omaa rotuasi.
Tästä kai ollaan samaa mieltä.
Toinen asia, jota näkee ja mistä homot kimmastuvat on,
että heterot esittävät homoja elokuvissa.
En ole varma tällaisesta, mutta voin keskustella asiasta.
Yksi asia kuitenkin vituttaa minua toden teolla.
Taron Egerton -
esitti Elton Johnia ja Eddie the Eagle -räppäriä.
Kahta ruminta koskaan elänyttä kusipäätä.
Taron puolestaan on tosi komea. En vittu pidä siitä.
Hän näyttelee rumaa.
Kuinkahan moni ruma näyttelijä janosi tuota tilaisuutta?
Pitääkö hyvännäköisten vittu saada aivan kaikki?
Charlize Theron vittu lihoo 13 kiloa -
ja sitten ihastellaan: "Onpas urheaa."
Oikeasti urheaa on olla ruma joka ikinen vitun päivä.
Päätin siis käväistä vessassa.
Hän kysyi: "Minne menet?" Ei ollut järkeä valehdella yhä,
joten sanoin:
"Minulla on paskahätä."
Hän sanoo: "Jos käyt paskalla julkisessa vessassa,
en enää ikinä nai kanssasi."
Sanoin:
"Tosi hyvä argumentti, kunnon pähkinä purtavaksi."
Päätin: "Vessa jää välistä, mutta kiirehdi."
Nyt joudun hölkkäämään vessahädässäni.
Hoputan: "Nopeasti nyt.
Valitse se rasva. Mikä tahansa käy, ne ovat kaikki hyviä."
Hän ei kiirehdi, joten toimin niin kuin muut miehet parisuhteessa.
Muutkin miehet varmaan tekivät saman ollakseen ajoissa tänään.
Näin vaimoa tai tyttöystävää hoputetaan.
Jokainen mies tekee tätä.
Kävelemme ulos ja istuudumme autoon.
"Tämä lähettänee vahvan viestin."
Naiset varmaan miettivät: "Luojan kiitos, hän meni autoon."
Istun autossa ja asetun makaamaan -
aivan alas asti.
Hengittelen kuin olisin jossain synnytysvalmennuksessa.
Istun tällä tavalla, koska silloin -
paska ei tule niin nopeasti housuun painovoiman takia, eikös?
Jos istun pystyssä, paskat lentää housuun helpommin.
Voin samalla myös puristaa pakaroitani yhteen.
Jos paska läpäisee sulkijalihaksen,
se ei sentään pääse tiiviin esteen läpi, eli minun yhteen puristettujen pakaroiden.
Koska olen vitun nero.
Istun siinä ja katson häntä apteekin ikkunan läpi.
Hän valitsee yhden purkin ja pysähtyy.
Hän menee takaisin valitsemaan toista rasvaa.
Päätän nopeuttaa hommaa ja painan tööttiä.
Nainen näyttää todella vihaiselta.
Hän menee kassalle, ja tuumin: "Hän tulee!"
Mutta hän vain törmääkin ystäväänsä.
Alkaa turista jonkun kanssa, joten päätän koventaa otteita.
Veivaan ikkunan alas, ja kurkotan pääni ulos ikkunasta,
ja joka kerta, kun liukuovet aukeavat,
huudan:
"Minulla tulee paskat housuun."
Unohdan joskus, etten ole tv:ssä.
En ajattele sitä kauheasti.
Huutaessani: "Minulla tulee paskat housuun",
eräs 14-vuotias muksu ajoi ohi rullalaudalla ja huusi:
"Onnea vaan sen kanssa, Jim!"
Istun siinä huudellen: "Paskat tulee!"
Lopulta hän tulee ulos -
ja istuu autoon ja on ilmiselvästi äreä.
Hän on oikeassa. Olen kailottanut: "Paskat tulee housuun" ja -
töötännyt torvea.
Hän istuutuu viereeni ja sanoo: "En käsitä..."
Ja karjun: "Nyt ei ole aikaa riitelyyn!"
Tämä ei ole mikään vitsi.
Sitten kurvaan pois parkkihallista -
Venturaan ja kaahaan liikenteen seassa. Hän pitää kiinni ja -
vitun rasvapurkki kimpoilee ympäriinsä.
Näen McDonald'sin kultaiset kaaret, ja kysyn häneltä: -
"Voisinko kiltti käydä paskalla McDonald'sissa?
McDonald's on tunnettu siisteydestään.
En edes koske koko pönttöön.
Seison vain paikallani ja suihkutan."
Siihen sain tiukan: "Et".
Minun piti tehdä päätös.
Kotini on viiden minuutin päässä. Hänen kotinsa kolmen.
Teen päätöksen. Menemme hänen luokseen.
Se on ainoa keino selviytyä.
Tämän ajatteleminen kalvaa minua joka päivä.
Jos olisin vain heti mennyt hänen luokseen,
meidän ei olisi tarvinnut pysähtyä ostamaan vartalovoidetta.
Olemme vihdoin hänen luonaan,
ja ajamme pitkää pihatietä pitkin,
Pysäköin auton ja astun ulos. Huudan hädissäni:
"Ala tulla jo!"
Hänellä on avaimet, joten juokseminen ei auta.
Hän kävelee vitun koroissaan ja kaivaa laukkuaan.
Minä huudan: "Tule nyt jo!"
Hän ei ole enää vihainen, häntä vain huvittaa koko tilanne.
Hän vain nauraa, kun pääsemme ovelle.
Muistatteko kun teillä on ollut aivan karsea paskahätä?
Hätä saattoi kestää viisi minuuttia tai viisi tuntia,
mutta olet ollut tilanteessa, jolloin olit epätoivoinen.
Kunnes vihdoin olet parin metrin päässä vessasta.
Siinä kohtaa persreikäsi alkaa palkita itseään -
kaikesta tekemästään hyvästä työstä.
Persreikäsi huutaa: "Jes, me teimme sen!
Teimme sen yhdessä.
Parasta on, että teimme sen yhdessä."
Kun lopulta pääset vessaan, paska tulee heti.
Et ikinä istu ensin.
Miksi käy aina niin että vessaan ehditään juuri ja juuri?
Et ole niin onnekas. Maailmassa ei ole niin paljon yhteensattumia,
että juuri ja juuri ehdit vessaan.
Persreiälläsi on omat aivonsa ja pavlovilainen ehdollistuminen.
Menen joka tapauksessa ovelle ja hoputan: "Vauhtia nyt!"
Minä joudun huutamaan, ja hän tulee,
ja ottaa avaimet ja nauraa.
Hän laittaa avaimen sisään ja -
pudottaa avaimet.
Avaimet osuvat maahan,
ja minulta tulee paskat housuun.
Ja kyse ei ollut mistään varoittavasta ruiskahduksesta:
"Tämä tavara ei lopu kesken."
Kyse ei ollut täydestä tyhjennyksestäkään.
Se ei tapahtunut... näin.
Se oli niin outoa. Pökäleitä vain tuli ulos minusta -
tasaisena pötkönä.
Ei tarvinnut ponnistaa.
Kaikki juomat ja ruoat ja kaikkea niiden väliltä tuli ulos.
Menin hätääntyneestä: "Apuaaa!" -
täydelliseen tyyneyteen.
Samassa farkkuni täyttyvät.
Ja sitten ilma on täynnä ulosteen hajua.
Silloin hän pistää ensimmäistä kertaa töpinäksi ja sanoo:
"Ei vittu!" Ja hän poimii avaimet,
ja minä totean: "Ei mitään hätää.
Enää ei kannata kiirehtiä.
Ei kiirettä."
Kerron lyhyen tarinan ennen kuin lähden.
Äitini kuoli pari kuukautta sitten.
Äitini ei ollut koskaan -
erityisen hauska nainen.
Hänellä ei ollut lainkaan huumorintajua. Hän ei nauranut vitseilleni.
Hän ei koskaan sanonut: "Se oli hauskaa."
Mutta hän tuki minua aina.
Hän oli ainoa henkilö elämässäni,
jota kiusasin ihan hirveästi,
ja kutsuin häntä Guntaksi, hän oli lukemattomien vitsien kohde.
Annan hänelle pisteet siitä, että hän ei kertaakaan vittu valittanut.
Ei kertaakaan.
Haluan kertoa -
yhden tarinan,
jossa hän näyttäytyy vähän rennompana.
Sopiiko?
Kun olin 13 ja veljeni 17,
katselimme kotona Tähtien sotaa.
Istuin lepotuolissa, veljeni oli sohvalla -
Veljeni Scott, joka on täysi sekopää,
kääntyy minuun ja sanoo: "Jim, hae minulle Coca-cola."
Sanon: "Hae vittu omat juomasi, minä en sitä hae."
Hän vastaa: "Tuo minulle juotavaa tai kusen matolle."
Kysyn: "Mitä?"
"Tuo minulle Coca-cola tai kusen matolle."
Sanon: "En hae sinulle Coca-colaa."
"Haluat siis, että kusen mieluummin lattialle?"
"Sitä minä kai yritän sanoa."
Veljeni kävelee keskelle olohuonetta suoraan eteeni.
ottaa kullinsa esiin, alkaa kusta matolle,
Hän katsoo minua ja sanoo:
"En tiedä, miksi jatkuvasti aiheutat ongelmia.
Olisi ollut helpompaa jos olisit tuonut Coca-colan,
mutta Jimin täytyy mennä vaikeimman kautta."
Hän kuivaa kullinsa, laittaa sen pois -
ja menee pitkälleen. Ja tämä kohta saa minut kiehumaan.
Hän ei hae Coca-colaansa.
Istuskelen siinä 40 asteessa ilman ilmastointia,
ja meillä on huoneessa pissalammikko,
josta nousee höyry ylöspäin. Jedin paluu pyörii tässä vaiheessa.
Äitini tulee sisään ja -
käyttäytyy kuin kuka tahansa vanhempi, joka on sanaton.
Hän näkee vain pissaa keskellä huonetta -
ja hän tokaisee: "Miksi?
Kuka kehtaa tehdä tällaista?"
Sitten hän sanoo: "Joka vitun päivä keksitte jotain uutta.
Joka vitun päivä."
Hän jatkaa: "Kuka on syypää?"
En halunnut joutua pulaan, joten sanoin: "Scott!"
Hän kääntyi Scottiin päin ja sanoi: "Miksi teit sen?"
"Käskin Jimin hakea minulle Coca-colan,
tai kusen matolle."
Äiti kääntyi luokseni ja pauhaa:
"Miksi et hakenut Coca-colaa? Tiedät, että hän on hullu."
Hyvät naiset ja herrat, kiitos paljon.
Hyvää yötä. Arvostan tätä todella paljon.
Tekstitys: Jenna Mendez