Downloaded from YTS.MX
‎Doamnelor și domnilor,
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎aplauze pentru... Rob Schneider.
‎ROB SCHNEIDER: COPII MEXICANI, ‎MAMĂ ASIATICĂ
‎Mulțumesc mult. Mulțumesc, Salt Lake!
‎Hai că poți! Ce mai faceți?
‎Știi ce am înțeles recent?
‎Sunt la vârsta aceea... ‎Nu că mă interesează sexul mai puțin,
‎dar mă interesează și fursecurile.
‎Știi ce vreau să spun?
‎„Ce fel de fursecuri sunt?
‎Dă-ți țâțele la o parte, ‎nu se văd fursecurile. Da.
‎Fursec sub țâța aia. ‎Acel fursec. Vreau două.
‎Mulțumesc mult. Mulțumesc.”
‎Oamenii de 20 și 30 de ani ‎încă nu înțeleg.
‎Oamenii de 20-30 de ani zic: ‎„Să ne facem praf!”
‎„Vrei să te faci praf?” ‎„Da, să ne facem praf!”
‎Nu, nu vreau să mă fac praf.
‎Nu vreau. Nu. Nu e amuzant.
‎Am peste 50 de ani.
‎Mă simt bine doar două zile pe lună.
‎De ce să-mi distrug una dintre ele?
‎Ca să mă fac praf la vârsta mea,
‎mănânc niște brânză, bine?
‎Ce fel de brânză era?
‎Camembert cu fulgi de trufe?
‎Bun, a meritat, dar băga-mi-aș!
‎M-am făcut praf.
‎Soția, de Crăciun, ‎mi-a făcut abonament la sală.
‎„Mulțumesc, dragă. Mersi.”
‎M-am dus acolo
‎și i-am văzut pe bătrâni. Se antrenau
‎și... erau bine definiți.
‎Dar pare ciudat.
‎Nu vreau să arăt bine definit.
‎Nu vreau să arăt ca un rahat, înțelegeți?
‎Ăsta e scopul. ‎Dă-mi acel antrenor personal,
‎care nu te face un „rahat”.
‎Mă uitam la bătrâni ‎și erau foarte bine definiți.
‎Dar părea ciudat.
‎Ceva era aiurea. ‎„O fi chestia cu mușchii?”
‎Apoi am înțeles.
‎Nu trebuie să fii definit la bătrânețe,
‎pentru că pielea ta se întinde.
‎„Uite ce bine definit sunt!”
‎Da, dar îți văd inima.
‎Ia-ți un tricou.
‎Mă îngrețoșezi.
‎Dar...
‎partea mea preferată e că soția decide ‎ce nu-mi mai trebuie.
‎„Asta nu se mai potrivește. ‎E ca un rahat.
‎Nu poți purta asta.”
‎Nu e mexicancă. Îmi place să vorbesc așa.
‎E mai distractiv.
‎Ar putea fi. Nu-s sigur.
‎Eu doar... Am bănuielile mele. ‎Nu sunt 100% sigur.
‎„Nu-ți mai trebuie. ‎Nu se mai potrivesc.”
‎Soția mi-a aruncat toți pantalonii sport.
‎I-a aruncat. Am zis: „De ce i-ai aruncat?”
‎„Pantalonii sport te mint!
‎Sunt mincinoși.
‎Nu știi cât te îngrași.
‎Nu știi
‎decât că într-o zi, ambele sfori dispar.
‎Atunci ești un grăsan!
‎Atunci e prea târziu. Îi arunc!”
‎Dar are dreptate. Să vă spun, ‎dacă ai 50 de ani și ești tip,
‎e periculos să porți pantaloni sport.
‎E periculos. ‎E prea ușor să-ți scoți scula.
‎M-am trezit că-mi scot scula.
‎Nu eram la jumatea drumului spre baie.
‎Apoi ceva mi-a distras atenția...
‎Apoi soția țipă:
‎„Ce faci cu scula afară? ‎Nici n-ai ajuns la baie!”
‎„Nici nu mi-am dat seama ‎că la Olive Garden au bar cu salată.
‎Au un...”
‎Dar am problemele mele.
‎Am un copil de trei ani, ‎fiindcă sunt un idiot.
‎Nu m-am gândit bine. Nu.
‎Am fost profund. Nu m-am gândit.
‎Nu m-am gândit bine.
‎E foarte drăguță.
‎Eu și soția avem ‎și un copil de șapte ani și...
‎A fost cam dură cu copilul de șapte ani,
‎când a trebuit să meargă la oliță.
‎Era cam dură. Era... A spus:
‎„Îi ținem picioarele stând pe toaletă. ‎O ținem.
‎Vom închide ușa,
‎nu va putea ieși. ‎Va ști că asta e olița.
‎E o zi de țipete și gata. ‎O să-i ținem picioarele.
‎Pune-ți dopurile de urechi, ‎orice trebuie să faci. Țipăm.”
‎A fost groaznic, dar a avut dreptate. ‎A ținut o zi.
‎I-am zis: „La noul copil, ‎cel făcut accidental,
‎să nu...
‎Lăsăm accidentul să decidă când e gata.
‎Poate mai puțin crud acum. Poate?”
‎Am lăsat-o să decidă când e gata.
‎Și are trei ani
‎și nu s-a decis că e pregătită. ‎N-a făcut-o.
‎Mi-a spus ieri: ‎„Papi, cámbiame por favor.”
‎Am zis: ‎„¿Qué?
‎Ce?”
‎„Papi,‎ schimbă-mă, te rog, tati.”
‎I-am zis: „Madeleine,
‎dacă ești deșteaptă ‎s-o spui în două limbi,
‎ești destul de deșteaptă să-ți pui‎ culo
‎pe vasul de toaletă, ‎să-ți faci treaba acolo.
‎Bine?
‎Știi, scutecele tale ‎sunt mărimea ‎seis. ‎Da.
‎Nu fac ‎siete!‎ Nu.
‎Știi de ce?
‎Trebuie să rezolvi problema asta ‎până acum. Da.
‎Nu se fac mai mari. Nu știu ce să zic.
‎Dacă nu rezolvi curând,
‎va trebui să împrumuți unul de la bunica. ‎Atât pot face.”
‎Știți voi.
‎Soția mea ne iubește copiii,
‎așa că nu mă lasă să mă ocup ‎de prea multe lucruri.
‎În mod implicit, ‎unele lucruri depind de mine.
‎Eu dorm
‎pe partea de lângă ușă a patului.
‎Când copilul meu de șapte ani ‎vrea să vină să se culce cu noi,
‎eu decid dacă vrea să doarmă cu noi.
‎Ea vine să rămână la noi.
‎Are perna ei mică, iepurele...
‎Nu vine să zică: ‎„Bună. Ce mai faci?
‎M-am gândit să aduc totul. ‎Bine, culcă-te.”
‎Nu, vine pentru toată noaptea!
‎Așa că vine și mă uit la ea ‎și întreb: „Ce faci?”
‎Ea începe: „Trebuie să dorm cu tine.”
‎„De ce? Ai patul tău. De ce?”
‎„Am avut coșmar.
‎Scuze. Trebuie să intru.
‎Trebuie să intru acolo.”
‎„Nu. Vreau mai multe informații. ‎Spune-mi despre coșmar.”
‎„Dinozauri.
‎Scuze, trebuie să fiu acolo.”
‎„Stai! Ce e cu dinozaurii?”
‎„Mă urmăresc.”
‎„Bine, dinozaurii te urmăresc. Bine.
‎Nu e prea înfricoșător. ‎Înapoi la culcare.”
‎Nu e prea înfricoșător.
‎Nu-ți mănâncă fața!
‎Nu destul de înfricoșător ‎încât să-mi distrug somnul.
‎Pentru că asta face, îmi strică somnul.
‎Nu doarme ca un înger, ca mine.
‎Se întinde. E...
‎Nu vreau mizeria aia.
‎Acum am alergii,
‎adică la șase dimineața,
‎strănut de vreo 20 de ori.
‎Dacă nu aveam parter, aș fi divorțat.
‎E a treia căsnicie.
‎Nu vreau să mai divorțez, bine?
‎Locuiesc în Hollywood, ‎deci e normal, dar...
‎trebuie să fac să funcționeze...
‎deoarece îmi place casa.
‎Înțelegeți? E o casă drăguță.
‎Are podea încălzită în băi. ‎Zic: „Ce bine e. Rahat!
‎Nu vreau să pierd asta.
‎Trebuie să-mi dau seama ‎ce spune nevasta aia nebună.
‎Ce e, scumpo? Da!
‎Să vedem toate școlile.”
‎Dar oricum, mă duc jos și strănut.
‎Merg jos să strănut.
‎Soția mea zice: „Încă te aud!”
‎Dar...
‎Și m-am întors. Revin sus,
‎și Miranda, copilul de șapte ani,
‎deja doarme pe partea mea...
‎Zic: „Nu vreau să discut acum.
‎Las-o baltă. ‎Găsesc alt loc de dormit, bun?”
‎Și merg într-o parte a casei ‎în care n-am mai fost.
‎Înțelegeți?
‎„Băga-mi-aș, e o cameră aici. Nu știam.
‎Mai e o aripă.”
‎Am deschis o ușă,
‎iar soția mi-a luat-o înainte.
‎Deja dormea în pat.
‎Îmi zic: „Bine.”
‎Așa că urc în pat cu ea. ‎Dar la 50 de ani,
‎nu poți să adormi imediat.
‎Este... mai durează puțin.
‎Când sunt în pat cu soția ‎și nu pot adormi,
‎încep, știți voi,
‎încep să o pipăi. Doar puțin.
‎- O pipăi puțin. ‎- Da, amice!
‎Sper ca într-o zi să spună: ‎„Știi ce? E o idee bună.”
‎Înțelegeți?
‎Încă nu s-a întâmplat, dar încerc.
‎Înțelegeți? Trebuie să încerci. Sugerezi.
‎O pipăi puțin și am observat
‎că se simte mai moale ‎decât cum eram obișnuit.
‎Puțin. Dar nu judec pe nimeni.
‎Poate a făcut o baie fierbinte. Nu știu.
‎Dar și sânii ei păreau diferiți.
‎Așa că m-am gândit: „Există posibilitatea
‎să nu fie soția mea.”
‎Așa că am coborât,
‎am fugit înapoi în dormitor ‎și mi-am văzut soția
‎dormind pe un scaun.
‎Am zis: „Dragă, trezește-te.” ‎Zice: „Ce e?”
‎Zic: „Dragă, cred că ți-am molestat mama.”
‎Atunci...
‎A trecut pe lângă. Zice:
‎„Mamă, de ce n-ai zis nimic?”
‎Mama ei zice: ‎„Știi că nu vorbesc cu prostul ăla!”
‎Deci...
‎Vă mai povestesc despre mine.
‎Sunt asiatic. Mama mea e filipineză.
‎Și... de obicei aici,
‎un singur om, filipinez, face...
‎Dar oricum... Nu de data asta.
‎Sunt de rasă mixtă.
‎În această epocă a diversității, ‎vor să angajeze:
‎„Să avem asiatici. Să avem negri.
‎Să avem femei. Diversitate.”
‎Deci sunt asiatic, dar nu suficient ‎încât să mă ajute acum.
‎Băga-mi-aș!
‎Eu sunt Rob Schneider, ‎nu Rob Akabonaito.
‎Băga-mi-aș!
‎Sunt parțial asiatic. ‎V-ați uitat la mine zicând:
‎„Știu că e ceva acolo. Ce naiba e?
‎Ce e acolo?”
‎E greu. Am o mamă asiatică. ‎Nu o recomand. Nu.
‎Sunt duri. Mi-a fost greu.
‎Când eram mic, n-am fost tratat așa:
‎„Ești foarte bun. Distrează-te. ‎Ești deștept.
‎Te pricepi. ‎Ai putea fi orice îți dorești.”
‎Aveam note de zece și nouă.
‎Ziceam: „Am zece pe linie.”
‎„Și? Asta e treaba ta, să iei doar zece.
‎Ești deștept. Nu ești prost. Hai!
‎Ce? Ce vrei, un fursec? Vrei un fursec?
‎Asta se așteaptă de la tine.
‎Vrei ceva în plus, fă ceva în plus.
‎Îți faci treaba. Nu mă auzi zicând: ‎«Am gătit și curățat toată ziua.
‎Eu ce primesc?»
‎Nu. Tu îți faci treaba, eu îmi fac treaba.
‎Păstrăm relația asta frumoasă și rece. ‎Asta e, bine?”
‎Și așa a fost.
‎Din copilărie îmi amintesc
‎că mama țipa la mine.
‎Chiar dacă era să mă protejeze, zicea:
‎„Vezi ce pățești?
‎A căzut. Vezi ce se întâmplă?
‎Nu alerga în casă! Vezi ce se întâmplă?
‎Te-ai rănit. Vezi ce se întâmplă?
‎Ai rupt-o. Vezi ce se întâmplă? ‎Fără scandal. Vezi ce se întâmplă?
‎Ai dărâmat-o. Vezi ce se întâmplă?”
‎Ne jucam baschet la vreo șase km de casă.
‎Cineva și-a sucit glezna. Aud:
‎„Vezi ce se întâmplă?”
‎„Omule, acolo e mama ta, pe munte.”
‎„Vezi ce se întâmplă?”
‎Am crescut în San Francisco.
‎Prima mea slujbă a fost ‎la Chang and Chow's 76,
‎o benzinărie.
‎Ne plăteau sâmbăta.
‎Asta înainte ‎să avem bănci deschise sâmbăta.
‎Numerar. Plăteau în numerar sâmbăta.
‎Apoi ne duceau ‎la restaurantul chinezesc,
‎ne dădeau bere, jucam poker,
‎apoi ne luau banii înapoi.
‎Am făcut asta două săptămâni, ‎apoi am zis: „Nu mai fac asta.
‎Ne-au luat toți banii, Bob, ‎pentru mâncare chinezească ieftină!”
‎Uite care-i treaba.
‎Chinezii sunt comuniști ‎de 71 de ani și continuă,
‎dar sunt capitaliști de 2.000 de ani.
‎Bine? Așa e.
‎Vrei mâncare chinezească ‎după spectacol? Găsim un loc.
‎Chiar dacă sunt închise, e...
‎„Scuze, am închis.”
‎„Am 500 de oameni.”
‎„Bine, suntem deschiși.
‎Intră! Ofertă specială la miezul nopții.
‎Avem ofertă specială.
‎Așa e. Tata era evreu.
‎Puteam lua mâncare chinezească de Crăciun,
‎pentru că chinezilor ‎nu le pasă de sărbători.
‎„Da, suntem deschiși de Crăciun. Hai!
‎Da, toată ziua. Veniți!
‎Nu, ia dracu' cu Iisus! ‎Hai, suntem deschiși. Da.
‎Dacă s-a născut în ziua aia, ‎să falimentăm? La naiba, nu!
‎Nici vorbă. ‎Peștii din acvariu nu știu ce zi e.
‎Nu știu.
‎Încă o marți pentru ei.
‎Președinte asasinat?
‎Bufet de doi la preț de unu.
‎Doi la preț de unul, ‎asasinarea președintelui.
‎11 septembrie? Ai de ales.
‎Nouă feluri diferite de carne, 11 tăieței.
‎E special pentru 11 septembrie.
‎Știu că e trist. Plângem. E trist.
‎Apoi ne e foame!
‎Avem ou foo yung, orez cu porc prăjit,
‎tăieței lo mein, tăieței la tigaie, ‎tăieței prăjiți.
‎Și apoi avem, desigur, tăieței wonton.
‎Da, bine.
‎Mai avem o comandă, ‎vită cu sos de stridii.
‎Mai avem o comandă.
‎Vită cu sos de stridii.”
‎Nu e rasist. E exact.
‎E foarte exact.
‎Nu.
‎Înțelegeți.
‎Știi cât e de greu să vorbești chineză?
‎La fel de greu e pentru chinezi ‎să vorbească engleză.
‎Se blochează în gât ‎și trebuie să-l scoată.
‎„Vită cu sos de stridii!
‎Carne de vită! Sosul de stridii!”
‎Știi ce nu vezi în America? ‎Asiatici fără adăpost.
‎Nu vezi asta.
‎Asiaticii zic: „Nici vorbă.”
‎Găsim altceva.
‎Nu, lucrăm la o parte a corpului ‎de care nimeni nu se apropie,
‎ca unghiile. Facem toată unghia.
‎Vom face unghia. Răzuim mizeria din spate.
‎Nu, îți epilăm anusul din față.
‎Vom intra acolo.
‎Îți albim fundul. Sigur, de ce nu? Haide!
‎Ești deja aici.
‎De ce nu-ți albești găoaza? ‎Sigur, încă 25 de dolari.
‎Te masăm, te masturbăm, ‎îți luăm cumva banii de diavol alb.
‎Hai odată!
‎Când îți dai drumul, ‎fă-o în cealaltă parte.
‎E umilitor și pentru mine. Haide! Bine.”
‎Preferații mei sunt coreenii, ‎un alt grup de oameni muncitori.
‎Coreeni, muncitori.
‎Cu excepția grătarului coreean. ‎Vă zic, e cam dezamăgitor.
‎Un pic. Mergi la grătarul coreean:
‎„Bun venit la grătarul coreean!
‎Ai grijă, cărbune fierbinte. Foarte cald.
‎Fierbinte. Cărbune fierbinte.
‎Fierbinte. Atenție, cărbune fierbinte!”
‎„Înțeleg. Cărbune fierbinte, înțeleg.
‎Cum merge treaba asta?”
‎„Bine. Poftim fileul crud. Poftim.”
‎„Ce fac cu el?”
‎„Îl gătești.”
‎„Te plătesc să mănânc în oraș.
‎Tu gătești.”
‎„Nu, tu gătești.”
‎Par cam leneși, nu?
‎N-aș vrea să merg la un bordel coreean.
‎„Bun venit la bordelul coreean. Intră, da!
‎Aici e camera. Îți sugi singur pula.
‎Da, o sugi!
‎Apoi treci pe aici.
‎Ți-o tragi tare în camera asta.
‎Aici primești ce plătești.
‎Apoi vii aici, faci un duș și ieși afară.
‎De ce stai așa mult?
‎Mai avem clienți.”
‎Takeru Saito, doamnelor și domnilor.
‎Ne cânți ceva, amice?
‎Mă bucur, ca societate,
‎că bărbații trag ponoasele ‎după comportamentul lor oribil.
‎Unele lucruri au fost uitate ‎în timpul acestui episod,
‎în mod convenabil, ‎despre bărbați și comportamentul lor.
‎Bărbații sunt…
‎porci.
‎Ar trebui să spun că bărbații ‎au potențial de porc.
‎Sunt un tip. Am potențial de porc.
‎Dacă mi-ar spune soția:
‎„Îmi poți săruta cea mai bună prietenă,”
‎n-aș face-o,
‎dar probabil aș întreba:
‎„Care?”
‎Nu sunt Iisus.
‎Am potențial de porc.
‎Am fost la Starbucks. ‎M-am uitat la capătul cozii.
‎Am văzut o fată drăguță, ‎cu decolteu mare, m-am gândit:
‎„Probabil ar fi plăcut ‎să merg acolo și să...”
‎Dar nu fac asta.
‎Știți ce sună mai bine în capul meu?
‎Să pot comanda un cappuccino
‎fără să fii înregistrat ‎ca infractor sexual.
‎„Cappuccino, Rob, infractor sexual.” ‎„Da, aici. Mulțumesc.”
‎Toți bărbații au potențial de porc.
‎Voi trăda toți băieții de aici.
‎Îmi pare rău, dar o fac. ‎Doamnelor, cel cu care sunteți acum,
‎nu-mi pasă dacă v-ați căsătorit de un an, ‎de cinci ani,
‎zece ani, 20 de ani,
‎nu-mi pasă dacă aveți copii, nepoți.
‎Prima dată când persoana cu care ‎speri să-ți petreci restul vieții,
‎prima dată când a ieșit cu tine,
‎prima dată,
‎a vrut doar să facă sex cu tine. ‎Asta a vrut.
‎De-ar fi făcut sex și ar fi plecat, ‎ar fi fost cea mai grozavă seară.
‎Scuze. Nu mă înțelegeți greșit.
‎Vă iubește acum ‎pentru că sunteți uimitoare. Așa e.
‎L-ați schimbat. Așa e!
‎Sunteți incredibile.
‎Dar prima dată a vrut doar sex cu voi.
‎Asta e tot. Atât dorea.
‎Îmi pare rău, bărbații caută sex.
‎Și dacă se întâmplă o relație, ‎se vor ocupa de ea, bine?
‎Nu asta vor.
‎Ajung în ea și nu știu cum s-a întâmplat.
‎„Ce? Vrei să mănânci ceva mai întâi?
‎Da, mănânc ceva.
‎Sigur.
‎Acasă la părinții tăi?
‎Bine, da.
‎Îți pui din mizerii în dulapul meu?
‎Asta faci? Bine, pune-le.
‎Nu vreau să se șifoneze.
‎Cred că sunt în asta. ‎Ce naiba s-a întâmplat?
‎Credeam că doar i-o trag.”
‎Dimpotrivă, femeile caută o relație
‎și dacă apare ocazia de sex, ‎la dracu', vor face față.
‎„Doamne, iată-l! Doamne!
‎Începem.
‎Doamne!
‎Bună!
‎Ce ai zis? Ce?
‎Să mă întorc?
‎Se întâmplă!
‎Ce? Să mă uit la tine!
‎Mă uit la tine...
‎A fost dezgustător! Doamne!”
‎Sunt femei care fac excepție.
‎„Unde e scula?”
‎Pe astea le caut, dar dispar devreme.
‎Trebuie să ajungi la opt dimineața.
‎„Fete cărora le place scula? ‎Au dispărut. La naiba!
‎Rahat! Le-am ratat iar.”
‎Dar foarte devreme, băieții trebuie ‎să facă o socoteală emoțională.
‎Spun: „Bine, sunt foarte atras de ea.
‎Nu suport să stau fără ea.
‎Dar cât de mult va fi de lucru la asta?
‎Îmi arată adevărata nebunie a ei ‎sau mai e vreo nebunie?
‎„Unde dracu' ai fost?
‎Ți-am văzut telefonul! ‎Cui i-o tragi în Park City?”
‎Sau oriunde.
‎Când o să apară?
‎M-a mințit în tot acest timp?
‎Pentru că am mințit-o în tot acest timp.
‎Habar n-am cine sunt.”
‎Și apoi se dedică.
‎Își asumă angajamentul.
‎Și fac asta deoarece sunt atrași de voi.
‎Asta e.
‎Băieții nu-s complicați.
‎Vor doar să fie ‎cu o femeie care îi înnebunește,
‎cu care trebuie să fie, ‎de care sunt atrași nebunește.
‎Frumusețea contează.
‎Oamenii îmi spun mereu: „Rob, soția ta ‎e prea frumoasă pentru tine.”
‎Le zic: „Asta am și vrut.”
‎Știi. Îmi plac alea.
‎Frumusețea contează.
‎Oamenilor le place să audă asta. ‎„Ce copil frumos! Frumos.”
‎Nu le place să audă:
‎„O...
‎Ce s-a întâmplat?
‎A fost un incendiu?
‎O să-i păstrați? Păstrați-l.
‎Păstrați-l puțin.”
‎Apoi, un tip se implică în relația aia.
‎Iată un lucru interesant la băieți.
‎Băieții lucrează proporțional în relație,
‎în funcție de cât sunt de atrași.
‎Dacă un tip e cu o femeie care simte
‎că are același nivel de atracție ca el,
‎va dedica un anumit devotament, timp,
‎efort și grijă în relație.
‎Totuși, e ciudat că, dacă e cu o femeie
‎care știe că nu e de nasul lui,
‎va munci mai mult.
‎Să zicem că un tip iese ‎cu un model Victoria's Secret.
‎Tipul va face: „Ce, dragă? Ce e?
‎Spune-mi.
‎Nu-ți găsești cheile de la mașină?
‎Bine...
‎Să mai cumpărăm o mașină!
‎Da, semnez eu actele!
‎Da, du-te să-ți faci unghiile, ‎să faci un masaj.
‎O să-mi iau o slujbă.
‎N-am nevoie de somn. ‎Ai un tip puternic.”
‎Dacă e un tip care simte ‎că are același nivel de atracție
‎ca femeia cu care e:
‎„Ce e, scumpo? Ce?
‎Nu-ți găsești cheile de la mașină?
‎Se pare că va trebui ‎să mergi pe jos, târfă.
‎Adică...
‎te ajut!
‎Poate în drum spre casă, ‎îți dai seama unde ți-ai lăsat cheile!
‎Sunt la muncă acum!”
‎Dar dacă e un model Victoria's Secret:
‎„Ce e, scumpo? Ce? Spune-mi.
‎Ai lăsat copiii la mall?
‎Putem face mai mulți copii!
‎Sigur. O să fie amuzant!”
‎Dacă e un tip care simte ‎același nivel de atracție
‎ca femeia cu care e:
‎„Ce e, scumpo?
‎Ai lăsat copiii la mall?
‎A fost o prostie, nu?
‎Ei bine, da, sunt cu mine acum.
‎Nu vor suna părintele ‎care i-a lăsat acolo.
‎Asta i-ar face proști.
‎Ți-au găsit cheile de la mașină!
‎Sunt la muncă acum!”
‎Dacă era un model Victoria's Secret:
‎„Ce e? Ce e, scumpo?
‎Mi-ai ucis mama?
‎Se simțea groaznic în ultima vreme.
‎Cineva trebuia să facă ceva.
‎Mulțumesc.
‎Te iubesc.”
‎Dar dacă e un tip
‎cu același nivel de atracție ca soția lui:
‎„Ce e, scumpo? Ce ai făcut?
‎Mi-ai ucis mama?
‎Se simțea groaznic în ultima vreme.
‎Cineva trebuia să facă ceva.
‎Mulțumesc.
‎Te iubesc.”
‎Mulțumesc.
‎Voi fi sincer cu voi.
‎Soția mea a vrut să divorțeze.
‎Suntem împreună de zece ani.
‎A vrut să divorțeze la fiecare trei luni, ‎timp de zece ani.
‎Se va întâmpla iar ‎în două săptămâni. Știu.
‎M-am obișnuit. Mă descurc.
‎Sunt prea bătrân să renunț. Da.
‎E greu când te însori cu cineva mai tânăr,
‎deoarece încă are... speranță.
‎Știți?
‎E greu de eliminat.
‎După doi ani de căsnicie, ‎soția mea mi-a zis:
‎„Nu e mai bine.
‎Ai zis că va fi mai bine, dar e ‎no mejor.
‎No mejor.‎ Nu e mai bine.
‎De ce mai stau?
‎Îmi pierd tinerețea. Pa, tinerețe! Pa!”
‎„Scumpo, trebuie să treci peste hop.”
‎Hopul are vreo trei ani.
‎Sari hopul și spui: ‎«Bine că am rezistat.»
‎Pentru că ai terminat.”
‎După trei ani: ‎„Bine, am terminat cu hopul.
‎Dar nu e mai bine, ‎no mejor. ‎De ce mai stau,
‎pierzându-mi tinerețea?”
‎Zic: „Dragă, nu ți-am spus tot.
‎Am vrut să spun cinci ani.
‎Atunci avem un trecut comun.
‎În cinci ani, zici că e bine ‎că n-ai renunțat.”
‎După cinci ani:
‎„Bine, avem un trecut comun.
‎Dar nu e un trecut bun.
‎E ‎no mejor.‎ De ce mai stau?
‎Mai mult din tinerețe. Pa, tinerețe!”
‎Atunci, a trebuit să-i spun: ‎„Uite, e ușor să renunți.
‎Poți renunța acum. Nu te pot opri.
‎Poți găsi ușor alt tip.
‎Ești frumoasă, genială, incredibilă.
‎Ești tânără. Tinerețea ta. ‎Ai tinerețea ta.
‎Găsești imediat un tip.
‎Atunci vei avea cu el relația
‎pe care ai avut-o cu mine ‎și te vei plictisi iar.
‎«Când o să fie mai bine? Tinerețea mea!»
‎Apoi îl părăsești pe tipul ăla. ‎Ai putea găsi alt tip.
‎Ești genială, frumoasă, incredibilă. ‎Vei găsi alt tip.
‎Și vei avea cu el aceeași relație
‎pe care ai avut-o cu el și cu mine.
‎Sau ți-ai da seama
‎că toate problemele astea ‎nu au nimic de-a face cu mine!
‎Dă-ți seama!
‎Te pot face mai fericită. ‎Nu te pot face fericită.
‎Ești responsabilă de ‎feliz-ul‎ tău.
‎Poate nu-ți dai seama, ‎dar sunt Făt-Frumosul tău.
‎Bine? Poate că nu ți-ai dat seama ‎că Făt-Frumos
‎arată ca mine,
‎că e bătrân sau scund ca mine, ‎dar eu sunt Făt-Frumosul tău.”
‎Nu i-am spus ultima parte, ‎dar sunt aproape.
‎Înțelegeți?
‎Când spun că depinde de noi ‎să ne găsim fericirea,
‎băieții vă fac mai fericite.
‎Așa e. Partea cu „mai”.
‎Și nu le faceți nefericite.
‎Faceți-le mai fericite.
‎Înțelegeți o femeie. Ascultați ce spune!
‎Nu faceți ce spune, ‎fiindcă nu vrea să spună asta,
‎dar aflați ce dracu' spune cu adevărat.
‎Femeile vorbesc codat
‎și noi trebuie să descifrăm codul
‎pentru o relație sănătoasă.
‎Când soția îmi spune:
‎„Mă duc jos, să-mi iau apă,”
‎de fapt, zice: ‎„Du-te jos să-mi aduci apă.”
‎Și când zic: „Vrei să-ți aduc eu?”
‎de fapt, spun: „Te rog, ‎nu mă pune s-o aduc eu.
‎E frig ca naiba acolo.
‎Nu am pantaloni.
‎Ar trebui să-mi pun pantaloni.”
‎Când îmi zice soția:
‎„Sunt foarte obosită,”
‎de fapt, îmi spune:
‎„Ia-ți scula aia de lângă mine!
‎O simt pe spate!”
‎Arată oribil. Scuze.
‎Dar și băieții vorbesc codat.
‎Noaptea târziu, băieții vorbesc codat.
‎„Scumpo, te superi ‎dacă dau căldura mai încet?
‎Știi, puțin?
‎Căldura, puțin?
‎Să dăm mai încet căldura?”
‎Ceea ce spun cu adevărat e: „Cred că mor!
‎Mi-am petrecut ultimele patru ore ‎pe podea în bucătărie.
‎Deja sunt gol. Nu-mi pot scoate pielea.”
‎Soția mea mi-a spus:
‎„Am simțit ceva ciudat în toiul nopții.”
‎„Ce?”
‎„Am simțit aerul rece spre mine.”
‎Și am zis: „E groaznic. Ce?
‎Cine ar vrea asta când doarme?
‎Briza rece suflând pe corpul tău.
‎O să verific ferestrele.”
‎Asta am spus.
‎Nu asta voiam să spun.
‎Voiam să spun:
‎„E aerul condiționat!”
‎Ai adormit, m-am furișat
‎și am pornit aerul condiționat,
‎pentru că mă topeam!
‎Am cu 25 kg mai mult decât tine!
‎Tu poți dormi cu un pulover.”
‎Aș putea mai bine.
‎Aș putea face mai mult.
‎Ieșirile noastre sunt nașpa, sincer.
‎Femeia cu care ești îți dă totul.
‎Viața ei, tinerețea ei.
‎Și-a dedicat viața. Fă ceva special.
‎Femeile au nevoie.
‎Să le faci să se simtă speciale.
‎Am dat-o în bară de Crăciun. ‎Vă spun povestea asta.
‎Am așteptat până la sfârșitul nopții.
‎Nu e bine, băieți.
‎Soția mea era deja în pat. ‎Era în pat, gata să adoarmă.
‎Atunci am decis să fiu romantic.
‎Atunci am decis să mă strecor în pat,
‎să zic: „Dragă...
‎Da, tu ești. Bine, tu ești.
‎Da. Bine. Asta am reținut.
‎Scumpo, Crăciun fericit!
‎Vrei să te prostești?
‎E Crăciunul.”
‎„Crăciun fericit!
‎Nu.”
‎„Dar e Crăciunul.”
‎„Nu-mi pasă.”
‎„Nu trebuie să faci mare lucru.”
‎„Ce înseamnă asta?”
‎„Mulțumesc pentru ofertă. Nu, mulțumesc.
‎Dar îți mulțumesc.”
‎„Te rog.”
‎„Să-ți spun ce zi am avut, bine?
‎Cât încă dormeai,
‎m-am trezit și am împachetat ‎cadourile pentru fete.
‎Și apoi, când erai pe telefonul tău,
‎am îmbrăcat fetele de petrecere.
‎Și apoi, când încă erai pe telefon,
‎am pregătit și gătit pentru petrecere.
‎Apoi, când deschideam cadourile,
‎tu te prefăceai că înregistrezi, ‎dar erai tot pe telefon.
‎Am deschis cadourile, apoi ne-am jucat.
‎Și apoi, le-am făcut frumos baie
‎le-am citit o poveste și le-am adormit.
‎Apoi mi-am făcut un duș.
‎Și acum sunt gata să mă culc.
‎Și acum, după toate astea,
‎te aștepți să fiu entuziasmată ‎să fac sex cu tine,
‎ca să-mi mai fac un duș?
‎Gracias. No, gracias."
‎„Puteam termina până‎ ‎acum.
‎Serios, se putea termina ‎cu ușurință. Serios.
‎Înainte de toată faza cu dușul,
‎aș fi terminat până atunci. ‎Jur, nu trebuia să...”
‎„Nu. Este ‎tu problema, no mi problema."
‎Voi fi sincer. Deci...
‎eram cam afumat.
‎Dar a fost medical.
‎A fost medical. Aveam nevoie.
‎Dar nu aveam pantalonii. ‎Ar trebui să vă spun și asta.
‎Am mers jos, la frigider, l-am deschis
‎am văzut o plăcintă de dovleac ‎pe jumătate mâncată.
‎Am văzut o cutie de frișcă.
‎N-am mai făcut așa ceva și nici de atunci.
‎Am luat frișca și am făcut...
‎Cu o oră înainte, ‎luasem o pastilă albastră.
‎Nu știam ce voi face, ‎dar m-am uitat în frigider
‎și am văzut
‎niște fulgi de cocos.
‎„Da.”
‎S-au lipit destul de bine.
‎Nu toți, dar destui.
‎Și mi-am zis:
‎„Trebuie să fie chipsuri de ciocolată. ‎Trebuie să fie.
‎Mereu sunt chipsuri de ciocolată.” ‎Și erau chipsuri
‎chiar acolo!
‎Am luat chipsurile și le-am pus.
‎Cele mari au căzut, ‎dar cele mici au rămas.
‎Cele mici. Sunt cheia tuturor, astea mici.
‎Mi-am zis: „Dacă e caramel în frigider,
‎o s-o iau razna. Serios.”
‎Și era caramel! Era caramel!
‎Am luat caramelul și am zis: „Robbie!
‎Robinator!
‎Roberino!
‎Robbie!
‎Robster!
‎Robbie!”
‎Și cine vine după colț?
‎Soția mea.
‎„Super!
‎Cred că va trebui să gust.”
‎„Fă-ți singură!”
‎Vă mulțumesc mult. Apreciez.
‎Mulțumesc.
‎Bine.
‎Doamnelor și domnilor, ‎am ceva special pentru voi,
‎dar mai mult, ceva pentru mine.
‎Scumpa mea, fata mea,
‎Elle King.
‎Mulțumesc.
‎Voiam să-ți spun ‎că eram Rob Schneider,
‎iar acum sunt tatăl lui Elle King.
‎Și te iubesc.
‎N-am cântat niciodată în public împreună,
‎și m-am gândit că poate încercăm ‎în seara asta. Bine.
‎E singura favoare.
‎- Accept. ‎- Hai că poți!
‎E un colind.
‎Un clovn colorat ca bomboanele ‎Căruia i se spune Moș Ene
‎Vine pe vârfuri în camera mea ‎În fiecare seară
‎Doar ca să împrăștie praf de stele
‎Și să șoptească
‎„Culcă-te.
‎Totul e în regulă.”
‎Îmi închid ochii
‎Și mă îndepărtez încet
‎Într-o noapte magică
‎Spun încet
‎O rugăciune tăcută
‎Cum fac visătorii
‎Și apoi adorm
‎Să visez frumos despre tine
‎În vise
‎Eu merg
‎Cu tine
‎În vise
‎Eu vorbesc
‎Cu tine
‎Chiar înainte
‎De zorii zilei
‎Mă trezesc
‎Să văd că ai dispărut
‎Nu mă pot abține
‎Dacă plâng
‎Îmi amintesc
‎Că ți-ai luat la revedere
‎E păcat
‎Că toate lucrurile astea
‎Se poate întâmpla
‎În visele mele
‎Tu acum, scumpo.
‎Doar
‎În vise
‎În visele
‎Frumoase
‎Ești frumoasă. Mulțumesc.
‎Hai că poți!
‎Toată noaptea!
‎ÎN AMINTIREA DR. RENE LAPID ‎ȘI RAYMOND FRANCIS
‎Vrei să saluți?
‎Bună!
‎Bună! Numele meu e...
‎Bine. Eu voi...
‎Bună tuturor!
‎Mulțumesc că ați venit. ‎Iată familia mea.
‎Vă iubesc. Mulțumesc mult.
‎Sunt recunoscător. Vă iubim.
‎Mulțumesc mult.
‎Subtitrarea: Cosmin Chiciudean