Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Megkérhetném az operatőrt, hogy ne nézzen így rám?
A frászt hozod rám.
Köszönöm, Monterrey! Nagyon szépen köszönöm!
Ti vagytok a legjobbak!
Köszönöm, hogy osztoztok velem a valóra vált álmomban.
Jól fogunk szórakozni. Köszi szépen!
Bemutatkozom az újonnan érkezőknek.
Oké. Te tutira be vagy állva.
Ott vannak a szüleim. Kösz, hogy eljöttél, anya!
Érezzük jól magunkat!
Alan Saldaña vagyok. Nem ebből a gyönyörű városból származom.
Bár Monterreyben lakom, de Reynosában nőttem fel,
egy erőszaktól mentes, nyugodt, csendes városban.
Mi van? Ez a város is brutál. Vagy hatszor meggyilkoltak itt.
De most halhatatlannak érzem magam. Többször nem halhatok meg.
Hogy mi az én műfajom? A stand-up, vagyis helyzetelemző kabaré.
Mindent kielemzek, és nemrég volt egy szörnyű élményem.
Rosszabb élményt el sem tudok képzelni.
Emelje fel a kezét,
aki terhesség utáni karanténba került!
Mi van, tesók? Nem szexeltek?
Menjetek, és szaporodjatok!
Amikor az orvosom azt mondta:
„Negyven nap és éjszaka szex nélkül.” Én azt feleltem: „Nem probléma.”
Azt kérdeztem a kezemtől: „Emlékszel rám?”
A nejem meg: „Nehogy megcsalj, te buzi!”
Gondoltam, negyven napot és éjszakát simán kibírok.
De az baromi hosszú idő.
Az első tizenöt karanténban töltött nap simán telt el.
Teljesen ura voltam a helyzetnek.
Húsz nap után már fájdalmaim voltak.
Azt mondogattam: „Hú, baszd meg!”
A huszonötödik napon az egyik golyóm megduzzadt.
Így járkáltam.
Mint Quasimodo.
A harmincötödik napon már gyengéden ölelgettem a barátaimat.
„Hogy vagy, haver?
Gyere közelebb, te ratyi!”
A negyvenedik napon az orvos azt mondja, mehet a dolog.
Mert elmentem a saját dokimhoz, Dr. Simihez.
Vártam, hogy kimondja, hogy csinálhatom, amíg…
Szóval vártam arra az átkozott önelégült dokira.
„Na! Negyven nap eltelt. Kanos vagyok.”
A doki nyugodt volt, én meg: „Mi lesz már?”
Kétségbeesésemben odavágtam az asztalra. Így.
És nem is fájt.
Egy diót is feltörnék vele.
Van, hogy egy kókuszdiót is.
Vasárnap a plázában:
„Egy kókuszt kérek.” „Hogyne. Feltöröm.”
„Chilivel?”
Vártam, hogy a doki kimondja, szabad a pálya. És kimondta.
Képzeljétek magatokat a helyembe!
Negyven nap kamatyolás nélkül. Szerintetek kivártam, míg hazaérek?
Nem érdekelt. Nyomattam a rendelőben.
Fel-le, misszionárius póz.
A doki meg: „Szállj le rólam, köcsög! Hagyj békén!”
Úgyhogy kint megdugtam az állatjelmezes csajt.
Aztán mikor a nejem akarta,
azt mondtam: „Majd holnap. Fáj a fejem. Diót törtem.”
Mindent kielemzek, ami történik velem.
Szeretem az életemet. Jó apa vagyok, csak hogy tudjátok.
A gyerekemet a Colegio Irlandés suliba járatom.
Tényleg? Ne? Akkor kivegyem onnan?
Ha megkérdezi, miért nem mehet suliba, azt mondom, az emberek nem hittek nekem.
Azért írattam be egy drága iskolába,
mert szüksége van rá, hogy okosodjon.
Mert a gyerek reggel 7:30-ra ér be, 14:30-kor eljön onnan,
aztán jönnek a tanítás utáni programok,
és 21:30-kor viszem haza. Lefektetem, betakargatom.
Én hagynám, hogy ott aludjon, de nem lehet.
A gondnok nem engedi.
Szerintem jó kis suli.
Egyszer elfelejtettem, hogy 21:00-kor végez, és 21:30-ra mentem érte.
Már csak a karateedzője volt ott.
Mondom neki: „Bocs, elfelejtettem.”
A fiam mindig örül nekem. Azért, mert elég ritkán lát.
Azt mondja: „Apa! Apa!” „Tessék, fiam?”
„Tudod, mit tanított a karateedző?”
„Mit, fiam?”
Erre a fiam megfordul, és lever egyet egy másik kölyöknek.
Kiütötte.
El kell ismernem, büszke vagyok rá, hogy kiütött egy kölyköt.
Annak viszont nem örültem, mikor kiderült, hogy a karateedző fia volt az.
A gyerek miatt engem is kiüthettek volna.
Ezért kapásból azt mondtam neki: „Mit mondtam neked?
Segítsd fel a srácot, és vedd fel a mankóit!
Nem bántunk olyanokat, akik kék helyre parkolnak!”
Szóval elemzem, ami velem történik,
és elemzem az emberek viselkedését.
Változnak az idők.
Az emberek annyira előítéletesek.
Emelje fel a kezét, aki előítéletes!
Oké. Emeld fel a kezed, ha tudod, mit jelent előítéletesnek lenni!
Az emberek gyakran ítélkeznek.
Például észrevettem, mennyire másképp bánnak velem,
amikor szép öltönyt és nyakkendőt viselek, nem pedig női ruhát.
Máshogy bánnak velem a nyamvadékok.
Persze én is előítéletes vagyok. Nem is tagadom.
Ha látom, hogy egy gengszterkölyök így megy az utcán,
akkor megítélésem szerint füvezik.
Lehet, hogy nem, és csak autókat mos, de szerintem igen.
Ha látok egy öltönyös férfit szórólapokkal mászkálni
vasárnap, grillezés közben, hát megítélésem szerint Jehova tanúja.
Ha látok egy nagy mellű, miniszoknyás csajt a sarkon
az éjszaka közepén cigizni,
az az én megítélésem szerint férfi.
Mindenki előítéletes.
Megítélnek az alapján is, hogy milyen zenét szeretsz.
Ha kedveled a vallenato zenét, az emberek azt gondolják, gáz vagy.
Ha szereted Arjonát, akkor meg azt, hogy egy barom.
Ha a reggae-t szereted, füvezel.
Ha a mexikói mulatóst, akkor te vagy a reggae-s csávó dílere.
Ha meg Jenni Rivera tetszik, akkor te vagy a reggae-s csávó dílerének az anyja.
Köszönöm.
Én Jehova tanúit is rendesen megkritizálom.
Félre ne értsetek, tisztelek minden hitet meg vallást,
de mi a picsáért pont vasárnap jönnek?
Amikor másnapos vagyok.
Soha nem olyankor jönnek vasárnap, amikor józan vagyok.
De érzik a vétkező másnapos jelenlétét, és már rohannak is.
Miért nem jöttök inkább hétfőn?
Vasárnap jönnek, mert a grill erőt ad nekik.
Hétfőn felemésztik őket a lángok. „Jaj, ne! Hétfő van.”
Csak egy Biblia, egy esernyő meg az Őrtorony füzetek maradnak meg.
Jehova tanúi vasárnap érkeznek, és így kopogtatnak.
A Coppel áruház ügynökei elmennek, de ők nem.
„Van itthon valaki?
Miért kapcsoltátok le a lámpát?
Halljuk ám a tévét.”
És amint kipillantasz az ablakon: „Észrevettelek!”
Udvariasan megkérdezed, miben segíthetsz. „Mi vagyunk a tanúk.”
„Tudom, láttam az esernyőt.”
„Szeretne ön is tanú lenni?” „Én nem tanúskodom, köszi.”
„Krisztus nővérei vagyunk.”
„A korotokhoz képest remekül néztek ki.
Mit isztok, Herbalife-ot? Mi a titkotok?”
Szóval rájönnek, hogy bunkó vagyok, és aztán nem jönnek többet.
Átálltak a WhatsAppra, mert az összes bunkó katolikus.
Küldenek egy matricát azzal,
hogy: „Ez egy katolikus ház.” A népszámlálásos matrica alatt van.
A tanúk matricáján az áll:
„Ez egy bunkó. Népszámlálók, a bunkókat ne számláljátok meg!”
Már nem jönnek, a WhatsAppot használják. Vasárnap még alszom, erre…
Félálomban nézem az üzenetet reggel kilenckor:
„Jehova tanúi vagyunk.”
Esernyő, esernyő.
„Vezekelj a bűneidért!” Imádkozó kezek.
„Utolsó esély. Közeleg a világvége.”
Röhögős emojik.
Hogy reagálsz egy ilyen fenyegető üzenetre?
Küldtem egy ilyen majmos emojit.
„Itt a világotok vége. Ennyi volt.”
Azt hiszed, már nem akarnak megmenteni? Á! A gyenge pontjaimat keresik.
Tudják, hogy pletykálkodok, és ezt ki is használják.
Azt kiabálják a ház előtt: „Hallottátok a jó hírt?”
„Milyen jó hírt?”
„Közeleg a megváltás.” „Igen? Most?” „Nem, még nem.”
„Szóljatok, ha ideért! Másnapos vagyok.”
A következő vasárnap a nagyokosok új dologgal próbálkoznak: „Tűz van!”
„Hol?” „A szívedben, ami nem fogad be minket.”
„Na, hagyjatok már! Beszélni akarok a főnökötökkel.”
„Tedd össze a két kezed, és beszélj hozzá!”
„Mondom, a főnökkel, nem a cégtulajdonossal.”
„A pásztorral?”
„Itt egy füzet, a hátulján ott a telefonszám.
Nulla-1-800-Isten-hall-téged. Az Őrtorony. Ők válaszolnak neked.”
Fel is hívtam.
„Köszönjük, hogy felhívtad Jehova tanúinak telefonszámát.
Ha tanú vagy, nyomd meg az 1-es gombot!
Ha nem, a pokolra jutsz, de azért nyomd meg a 2-es gombot!”
Megnyomtam a 2-est, és megégette az ujjam.
„Nyomd meg az 1-est, és csatlakozz a gyülekezetünkhöz!
Nyomd meg a 2-est, ha adakozni szeretnél!
Nyomd meg a 3-ast, ha kell egy új brosúra, mert a régit elvesztetted!
Nyomd meg a 4-es gombot, ha érdekel az esernyőkiárusítás!
Ha szövetet szeretnél, hogy elkészíthesd a szoknyádat,
megveheted tőlünk az udvaron.
Nyomd meg az 5-ös gombot! Ha a pásztorral akarsz beszélni, nyomd meg a nullát!”
Miért ne akarnék? Nulla.
A várakoztató zene pedig…
Halleluja !
„Jelenleg minden lelkészünk foglalt. Türelmet kérünk.”
Azután újra zene.
Halleluja !
„Két esernyőt egy áráért. Vedd meg még ma!”
Halleluja !
„Elég a pokolból? Nem tudod, hogy menekülj meg?
Csatlakozz a prédikátorcsapatunkhoz, és zaklass másokat vasárnaponként!
Éld át az élményt! Alapbér plusz jutalék.”
Halleluja !
„Alemán lelkész beszél. Ki az?”
„Alan.” „Miben segíthetünk, Alan testvér?”
„Le szeretném mondani az előfizetésem.”
„Valami baj van?” „Nem. Már megvan az összes brosúra.”
„Akkor miért akarod lemondani?” „Mert túl korán jöttök.”
„Menjünk más időpontban? Lehet 7:00-kor, 8:00-kor és 9:00-kor.”
„Gyertek inkább hétfőn!” „Azt nem lehet.”
„Hétfőn zárva vagyunk.” „Az építőiparban dolgoztok?”
„Töröltetném magam.”
„Adok hozzá egy telefonszámot. Le tudod írni?”
„Igen.” „Írd le a következőt: 666.”
„Hívd, és mondd le a megváltást!” „Ennyi az egész?”
„Értékelnéd a lelkészszolgálatot?
Egytől tízig hányasra értékeled a lelkészszolgálatot?”
Hatosra.
A következő vasárnap korán keltem. Nem jöttek, én meg mondom: „Hű!”
10:00-kor is: „Hű!”
11:00-kor bűntudatom támadt.
„Kirúgattam volna őket? Minek telefonáltam be?
Lehet, hogy kis tanúkról kell gondoskodniuk, engem meg nem érdekelt.”
Köszönöm szépen.
Ne hívjatok nőgyűlölőnek!
Egy nőt fogok kritizálni,
de ne hívjatok nőgyűlölőnek!
Nincs semmi bajom a nőkkel.
Csak egyetlen hülye ribanccal van bajom.
Egy kövér nővel, de ne mondjátok, hogy: „Kicikizte a kövér nőket.”
Nem. Imádom a kövér nőket. Meg is dugtam jó néhányat.
Vannak kövér nők, akiket nem dugnak meg. „Tényleg? Gyertek velem!”
Szeretem a kövér csajokat, mert szólsz nekik, hogy nyeljék le,
de ők még mindig éhesek.
„Van még?”
Erre a dagira viszont berágtam. Elmondom, miért.
Egy guadalajarai turnéról repültem hazafelé.
Emelje fel a kezét, aki utazott már repülőn!
Ti érteni fogjátok.
Ez a többieknek szól: az olyan, mint egy szárnyas busz.
Szóval ülök a gépen, ahol A, B és C sorban vannak az ülések.
Az A az ablak melletti, a C a folyosó melletti. Ott ültem én.
Jött a dagadék.
Egy rikácsolós fajta, akit mindenki utál. Megvan?
Egy vékony barátnővel. Tipikus kombináció.
A dagadt mellett mindig van egy vékony is.
Felszálltak Noé bárkájára. A dagadt és a vékony csaj.
Idegesített a zsírdisznó, mert folyton csak háborgott.
Először azért, mert nem volt hely a kézipoggyászának.
Nagy jelenetet csinált: „Miért nem adják fel a csomagjaikat?
Elfoglalják az összes rohadt helyet. Hová tegyem a csomagomat?
Igazam van, Gladys?”
Gladys volt a girnyó kebelbarátnője.
Azt gondoltam: „Te sötét ribanc! Nézz körül máshol is!”
Még rátett nálam,
amikor egy síró csecsemő miatt a következőt mondta:
„Ez most bölcsőde, vagy repülő?
Valaki szoptassa meg a kölyköt, hogy elhallgasson! Igazam van, Gladys?”
Mondom: „Remélem, nem mellém ül a sötét kurva.”
Hát ezt bevonzottam. A dagadék beült középre, a B ülésbe.
Gladys meg az ablak mellé, valahogy így. Én meg a folyosó mellett. Így.
A légiutas-kísérő a vészkijáratról beszélt, én meg…
„Milyen vészkijárat?
Hol tudok innen lelépni?”
A dagadék idegesített az első pillanattól fogva, ahogy leült.
„Amióta bugrisok is repülhetnek,
az üléseket kisebbre csinálják, hogy többen beférjenek.
Igazam van, Gladys?”
A hülye kurvája! Azután meg elkezdett lökdösni.
Dühös lettem, mert összekent zsírral.
„Figyelj a könyöktámaszra! Ez az enyém.
Az ott a tiéd. Ne furakodj át az én felemre!
Igazam van, Gladys?”
Azt hittem, a karját tette oda, de csak szétfolyt a hája.
Zsírdisznó elkezdte szidni a pasiját, aki elhagyta.
„Ó, Gladys! Az a rohadék megcsalt azzal a gebével!
Kitiltom a Facebookról, a WhatsAppról, az Instagramról és a szívemből.
Megeszem vacsorára tortillával és avokádóval.
Igazam van, Gladys?”
Gondoltam: „Nézd el a pasidnak! Ki hisz egy ilyen kövér taplónak, mint te?
Ha kedves lennél, én megdugnálak, de nem.”
Felvettem a fejhallgatót.
Kivoltam rá, de nem voltam tiszteletlen.
Elmerültem a saját világomban a fejhallgatóval.
A nő elkezdte ütögetni a fejhallgatót, de Bose márkájú, így nem hallottam semmit.
Jó, nem az.
Gowin márkájú.
Az Oxxóból. Beütötte a gumit a fülembe.
Szóval ütögeti, mondom: „Igen?”
„Halkítsd le a suttyó zenédet! Idegesít.
A problémáimról beszélgetek Gladysszal.
Igazam van, Gladys?”
Mondom: „Akkor utazz az első osztályon, baszd meg!
De három ülést kérj a nagy valagadnak!
Mindjárt leverek egyet, még ha rám is fröccsen a hájad.
Menj a picsába! Igazam van, Gladys?”
Köszi szépen!
Bocs, de ki nem állhattam.
Én eléggé nyílt és nagyon őszinte vagyok.
De az őszinteségem ellenére sincs szerencsém a szerelemben.
Sokszor kerültem a „barátzónába”.
Tegye fel a kezét, aki tudja, hogy ez mit jelent!
Oké. Hadd magyarázzam el a többieknek!
A „barát” azt jelenti randizunk, a „zóna” meg azt, hogy nincs szex.
Honnan tudtam, hogy oda kerültem?
Onnan, hogy a csaj sokszor használta a „barát” szót.
„Szia, barátnőm!” „Én jól vagyok, barátom. És te?”
„Szia! Hogy vagy?” „Esélyed sincs nálam.”
Honnan tudtam, hogy nem érdeklem? Mindenkivel enyelgett a suliban.
Még a suli gondnokával is randizott, csak velem nem.
Azt hittem, azért, mert nem voltak romantikus pillanataink.
Ezért elhívtam moziba,
erre odaállított egy másik pasival.
A gondnokkal.
Az volt a legdurvább, hogy nekem kellett megvenni a popcornt.
Beálltam megvenni, erre a hölgy azt kérdi: „Együtt vagytok?”
„Állandóan együtt vagyunk”, feleltem.
„Akkor ajánlom a 'Barátzóna' menüt.”
„Az miből áll?”
„Popcornból neked, egy italból két szívószállal nekik,
és egy pár golyóból neked, hogy tökösebb legyél.
És plusz öt pesóért kapsz mellé egy adag méltóságot.”
„És milyen menü van még?” „'A 'Három túl sok' menü'.”
„Abban mi van?”
„Popcorn és egy ital két szívószállal nekik,
neked meg utalások, hogy megértsd, le kéne kopnod.”
„Csak popcornt kérek.”
„Oké. Adok egyet.”
„A lánynak is?” „Neki majd adnak később.”
Mondom: „Nem maradhatok a barátzónában. Stílusosan szerelmet vallok neki.”
Szóval vettem neki egy hatalmas plüssmacit. 5000 pesóért.
Egy doboz limitált kiadású, étcsokis Ferrero Rochert
a Sanbornsban kiárusításkor.
Hosszú szárú, norvég vízzel permetezett vörös virágot.
Azt kérditek, honnan? A sarki füvestől.
Ő egy kertészkedő füves.
És ha azt mondja, norvég vízzel permetezte,
én elhiszem neki, mert igaz, hogy füves, de nem hazug.
Vettem még európai újratölthető kölnit. A franciát.
Több pénzem nem volt. A plüssmacira ráment mindenem.
Bekölniztem magam, hátha megcsókol vagy megölel,
és esetleg történik valami.
Leszarom. Hadd szóljon! Nem érdekel. Majd újratöltöm.
Fújok még belőle húszat, hogy kitartson.
De az a szar tömény alkohol, én meg…
Megyek szerelmesen a kurva macival.
Azt mondtam a leendő anyósomnak:
„Jó napot, asszonyom! A lányához jöttem.
És ne lepődjön meg az óriás macin, a szerelmem iránta nála is hatalmasabb!
Vettem neki édességet. Bár olyan finom lenne, mint az ajkai.
A virágok a szépségére emlékeztetnek, és a szerelem illatát árasztom.
Itt lent elég intenzív. Locsoltam rá rendesen.
És ha a lánya elfogad engem,
ígérem, hogy mindennap, minden percben és másodpercben
én leszek az ő igaz szerelme, érte dolgozom majd,
és szerelemmel és elszántsággal veszek egy házat, ahol egész nap szexelhetünk.
És ha infarktust kapok, egy szellemtáblára írom, hogy hiányzik.”
A lány anyja rám nézett, és azt mondta: „Mekkora egy balfék!
Várj csak, amíg a lányom kijön a gondnokkal a hálóból!”
Végül így tört össze a szívem, és kerültek túlnyomás alá a golyóim.
De amikor Isten bezár egy ajtót, kinyit egy ablakot.
Minden rosszban van valami jó. Ezt én is megtapasztaltam.
Megismerkedtem egy gyönyörűséges csajjal.
Nem tudom, mit látott bennem. Lélegzetelállító volt.
Két évig jártunk, és abból az első mézédes volt.
Méhecskék lengtek körül minket a rengeteg méz miatt.
Olyanok voltunk, mint Micimackó.
A második év már rosszabb volt.
Cselekednem kellett, nehogy szakítson velem.
Nem akartam elveszíteni. Meg kellett mentenem a kapcsolatot.
Az a csodás ötletem támadt, hogy áthívom magamhoz netflixezni.
Csak lazulásképpen. Mondom: „Édesem! Nézzük nálam a Netflixet!
Mit szólsz hozzá?
Ejtőzünk és emlékeket gyártunk, amiken egyszer majd nevetni fogunk.”
Erre ő: „És meg is fogsz dugni?”
Nemmel válaszoltam, ő meg…
„Nem baj. Csak szólj, mert akkor leborotválom.”
Mondom: „Tényleg nem.” „Meglátjuk, anyám elhiszi-e.”
„Csókolom!
Átjöhet hozzám a lánya Netflixet nézni?”
„Hogy aztán megdugd?”
Mondom: „Nem.” Erre ő:
„Dehogynem. Velem is megtörtént. Így született ez az idióta.
Tudom, hogy megy ez.
Szóval menj, és borotváld le szépen! Csórikám!”
Kifelé menet összefutottunk a hétéves öccsével.
„Hová mentek?”
„Szegény ártatlan kiskölyök”, gondoltam. „Netflixet nézni nálam.”
„Dugni akartok?
Jó neked, haver!
Kúrd meg jó alaposan! Ami a csövön kifér!”
Totál zavarba jöttem. És akkor felbukkant a helyi pap.
„Hová mentek, fiam?” „Netflixet nézni, atyám.”
„Házasságkötés előtt?
Az bűn. Mondj el tizenöt Miatyánkot! Húszat, ha a lány nem borotválta le!”
Aztán hazamentünk, és azt csináltuk, amire gondoltok.
Megdugtam. De csak a társadalmi nyomás hatására.
Köszönöm.
A probléma akkor volt, amikor hazavittem a lányt a dühös apósomhoz.
„Hol voltatok, idióták?” „Filmet néztünk nálam.”
„Értem én, és ez bánt.
A szüleid elmentek, és tiétek volt az egész ház.
Visszaéltetek a bizalmammal, és örökre elveszítettétek. Ez bánt.”
Rosszul éreztem magam, mert végül is igaza volt.
Bocsánatot kértem, és azt mondtam: „Többször nem dugom meg.”
„Amiatt ne aggódj! De miért az én borotvámat használtad?
Halszagú az egész állam.”
Szóval nincs szerencsém a szerelemben.
Most biztos azt kérdezitek, hogy miért netflixezni hívta át a csajt a barom.
Imádom az internetet.
A YouTube-ra töltöm fel a videóimat, és mindig az Instán meg a TikTokon lógok.
Imádom az internetet. De a netkapcsolatom hagy némi kívánnivalót maga után.
Mert ugye a netszolgáltatóm az Izzi.
Gondolom, máshol más van, de itt az Izzi szolgáltat.
Azért köttettem be, mert rákattantam egy sorozatra
az Izzit reklámozó színésszel.
Megvan Rafael Amaya? Ő volt Aurelio Casillas Az Egek Urában.
Micsoda férfi! Mikor azt mondja: „Gyí, te!”
Vagy azt: „Rabolj el, Chacorta!” Én meg: „Engem is!”
Nézem Az Egek Urát, bár az internet nálam dög lassú.
Aurelio Casillas lefagy, miközben valakit lelő.
Mondom: „Öld meg!” „Hadd puffereljen!”
Panaszt tettem az Izzinél,
a telefonban pedig a világ legnagyobb hülyeségével álltak elő.
„Köszönjük, hogy az Izzit hívta. Ha ön Izzi-előfizető…”
Hát persze, hogy előfizető vagyok. Mi másért telefonálnék?
Mintha csak az Infinitumot hívnám.
„Nem, csak köszönni akartam. Grilleznek, vagy mi?” Nem?
„Ha ön Izzi-előfizető, nyomja meg az 1-est!”
Büszke izzisként megnyomtam az 1-est.
„Adja meg az ügyfélszámát!” Ki tudja a saját ügyfélszámát?
Elképedtem. Az ügyfélszámomat?
Az ügyfélszámomat.
Az ügyfélszámomat!
Rohangáltam fel-alá a kétszintes házamban: „Az ügyfélszámom!”
Na mi van, szarrágók?
Ti csórók vagytok, nélkülözzek én is?
Zengett a ház: „Az ügyfélszámom!”
A golfkocsiban száguldozva is: „Az ügyfélszámom!”
A medencében: „Az ügyfélszámom!” Aztán odamentem a lifthez.
Hitetlenek.
Jaj! Ez a garázs.
„Az ügyfélszámom!”
Aztán beütöttem az ügyfélszámom. Öt, négy, hét…
Ha megmondanám, meghekkelnétek.
A legjobban az zavar az ilyen cégekben,
hogy ha hibázol, nem türelmesek veled.
Visszadobnak a főmenübe. Tartod a vonalat, aztán ezt hallod…
Basszus! Tárcsázhatok újra.
„Köszönjük, hogy az Izzit hívta. Ha ön Izzi-előfizető, nyomja meg az 1-est!”
„Adja meg az ügyfélszámát!” Öt, négy, hét. Lassan, hogy el ne rontsam.
„Telefonos probléma, 1-es gomb. Internetes probléma, 2-es gomb.
Ha önnel van gond, 8-as gomb.”
Pusztán kíváncsiságból, haver… 8-as.
Az üzenet: „Menjen szépen dilidokihoz!”
Öcsém! Újra tárcsázok. „Köszönjük, hogy az Izzit hívta.
Ha ön Izzi-előfizető, nyomja meg az 1-est!
Ha kettőnél többször irányították át, 2-es gomb.”
Velem kettőnél többször történt. 2-es.
„Ha zavarja az átirányítás, 1-es gomb.
Ha nagyon zavarja, 2-es gomb.
Ha nem lát a pipától, 3-as gomb.
Ha megverne valakit,
mert zavarja az átirányítás, 4-es gomb.
Ha bármely okból megverné az Izzi tulajdonosát, 8-as gomb.”
Csessze meg a tulaj! 8-as.
A duma: „Hozzá képest senki vagy.”
Nagyon köszönöm.
Hogy rövidre fogjam, végül beszéltem egy ügyintézővel.
De sokáig tartott, mire felvette.
Csak hogy értsétek, láttátok a Titanicot?
Megvan, mikor Jack és Rose felszállnak a hajóra?
Akkor tárcsáztam.
És az, hogy az idős hölgy a vízbe dobja a drágakövet?
Akkor még nem válaszoltak.
Az akkor jött össze, mikor Villám McQueen megnyerte a Szelep-kupát.
Szóval tárcsázok, aztán egy ellenszenves női hang válaszol:
„Köszönjük hívását. Miben segíthetek?”
„Javítson a béna szolgáltatáson!
Tartom, mint egy hülye, tárcsázok, leteszem.
Nagyon berágtam. Nem érdekel, ha hallanak a minőségellenőrzésen.
Ha bepipulok, rosszabb vagyok Rafael Amayánál. Csináljanak már valamit!”
Mire a nő:
„Nyugodjon meg, vagy visszadobom a főmenübe!”
„Nyugodt vagyok”, mondom. „Nyugodt.”
„Miben segíthetek?”
„Le akarom mondani az internet-előfizetésem.”
„Pont jókor hívott, ma van a számlája befizetési határideje.”
„Jó. Lemondom.”
„De nem veszíthetünk el egy ilyen remek ügyfelet.”
„Hogyan javíthatnánk a szolgáltatásunkon?” „Ha adnának netet is hozzá.”
Elvitatkozgattunk pár órát, mert utálnak ügyfelet veszíteni.
„Rossz ötlet.” „Remek ötlet. Törölje, kérem!”
Két óra múlva azt mondta, hogy hagy lemondani,
de van két befizetetlen számlám.
„Egy pillanat! Azt mondta, eggyel tartozom, hölgyem.”
„A másik a vitánk alatt vált aktuálissá.
És pótdíjat számolunk fel a korai lemondásért.
Hogy ne kelljen sokat fizetnie, holnap küldök egy szerelőt.”
„Küldje a rohadékot!
Küldje csak, hadd töltsem ki rajta a mérgem!
9:00-re küldje, addigra zabos leszek! A szart is kiverem belőle.
Hülyére verem. Szétcsapom a kukást is, küldje csak a szerelőt!”
9:00-kor meg is jött a szerelő. Ajtót nyitok, hogy üvölthessek vele.
Hát nem Rafael Amaya áll ott Az Egek Urából?
Egy kábeldobbal a kezében.
„Mi a baj az interneteddel, gyökér?” „Semmi, főnök. Bocsánatl”
„Chacorta! Kapd el!” És elraboltak.
Úgyhogy az Izzi a legjobb választás, higgyétek el!
Ha béna az internetetek, az azért van, mert balfék vagyok.
Köszönöm.
Hé! Hogy miért kell megértenem a dolgokat?
Mert a humoristáknak információ kell, hogy megírják a jeleneteiket.
Anélkül csak hülyeségeket beszélnénk.
Nemrég láttam egy videót
a National Geographic műsorán az imádkozó sáskákról.
Ha még nem láttatok olyat, akkor olyasmi rovarok, mint a tücsök,
csak a mellső lábukkal mintha imádkoznának, innen kapták a nevüket.
Az élőhelyük… Jó, van a Kungfu Pandában is, oké?
Azért imádkozó sáska a nevük, mert ilyenek.
Kiderült, hogy mikor a hím sáska
misszionárius pózban termékenyíti meg a nőstényt…
Mert vallásos.
A nőstény meg: „Uramisten!”
A nőstény elfogyasztja a hím fejét szex közben.
Ez a nem semmi!
Azt mondanád: „Á!
Csináld csak, ribi!”
De ezt itt?
Az arcodat?
Hogy értsétek a komolyságát: képzeljétek el, hogy szexeltek,
az őrült nő meg beleharap a szemetekbe. Basszus!
„Túl messzire mentél.
Eddig karmoltál, haraptál, elnáspángoltál, de a szemem? Ne már!”
Aztán jön a másik szem. Haver!
„Na, megvakultam. Fingj, hogy tudjak hová célozni!”
Az állatoknál vannak fura szaporodási módok. Például
az utána következő videóban a fekete özvegyről beszéltek,
hogy nem hagyja, hogy a hím megtermékenyítse.
Ők nem lesznek kívánósak?
Neki nem viszket a kis póknunija, vagy mi?
Aztán eszembe jutott, hogy özvegy, szóval nem kívánja.
Még mindig a néhait szereti.
Az új hím azt mondja: „Csináljuk!” „Nem lehet. Most halt meg az exem.”
„Hogyan halt meg?” „Megöltem.”
Szóval a hímnek meg kell lepnie, hogy megtermékenyíthesse.
Egy felkészületlen pók ilyen lehet…
Ennél jobban nem tudok utánozni egy elbambult pókot.
Ez a maximum.
És ne nyafogjatok!
Ha délután négykor felém jártok, a korlátnál fogok gyakorolni.
Próbálok, hogy jó műsort adjak elő.
Komolyan. Így nyomom a korlátnál.
Szóval képzeljetek el egy felkészületlen pókot!
Épp szövögeti a hálóját.
Mint a Pókember.
„Kitakarítom ott azt a sarkot.
A tojásaimnak.” Oda rakja a tojásait.
A hím meg ráveti magát.
„Szállj le rólam, haver!”
A hím meg: „Mozgás, fekete özvegy!
Szükséged van erre, kis hölgy. Gyerünk!”
Elpáholja mind a nyolc lábával. „Ez az, ribanc!”
De mikor a hím megtermékenyíti,
utána menekülnie kell, nehogy az özvegy kinyírja.
Szóval a hím elélvez…
Nem tudom, hogy csinálja, oké?
Gondolom, mint ahogy a többi férfi, hörögve, valahogy így.
Minden férfi így megy el, ősemberhangokat kiadva.
Van, aki szakaszosan élvez el.
A pók szerintem így.
Aztán elfut, vagy kinyírják.
Az özvegy meg: „Hé!
Küldd el a számod!”
De vajon hogyan képes elfutni a hím,
amikor tudom, hogy szex után elmacskásodik a láb?
Biztos azért, mert neki nyolc van.
Hattal fut, kettőt pedig vonszol maga után.
Valahogy így.
Szóval, ha én dugok meg egy özvegyet, utána kicsinál.
„Sipirc!”
Elterülnék a földön.
Az özvegy meg: „Mi a gond?” „Bocs, leestem a tetőről.
Szerelembe estem.”
Biztos kíváncsiak vagytok, honnan tudok ennyi mindent.
Mert engem mindenre megtanítottak. Semmit sem tudtam. A nejem tanított.
A nejem egy zseni volt, amikor találkoztunk. Egy motelbe mentünk,
és az ő telefonja automatikusan rácsatlakozott az internetre.
Automatikusan.
„Hogy csináltad, te boszorka?” „Letöltöttem egy appot.”
„Milyen appot?” „Rodrigónak hívják.”
Tényleg.
Mindent a nejemtől tanultam.
Egyszer például épp kamatyoltunk, és azt mondta: „Üss meg!”
„Dehát én szeretlek.”
Le voltam döbbenve, ő meg: „Üss!”
„De szeretlek. Miért tenném?”
„Fenekelj el!” „De te már nagylány vagy.”
„Üss már meg, te hülye!” Jó, megütöttem. Ő meg kirúgott.
Szerette a misszionárius pózt, én meg adtam neki egy szórólapot.
„Egyházi adót kell fizetned.”
Ő meg azt mondja: „Vegyél nekem egy dildót!”
Az olyan vibrátor, ami így csinál.
Van, ami nagyobb teljesítményű.
A nagy feketékben van wifi meg hasonlók.
Egyik-másik olyan hatalmas és szép, hogy neve is van: „Reszkető Pancho.”
Van egy újfajta dildó a modern nőknek.
Nem tudom a nevét, én nem használok olyat.
Láttam, hogy egy csaj így használta.
Megszólal egy csengő, és a nőt megszállják a démoni erők.
Én ördögűző dildónak hívom. Kíváncsiságból kipróbáltam.
A végét akartam, de beszaladt az egész.
Ilyen furán mászkáltam a házban.
Mint aki duranguensét táncol.
Így mentem ki a szobából, a lányom meg megkérdezte, mi a baj.
„Szólj anyádnak!”
Két órával később jött vissza a piacról.
Én meg így feküdtem a kanapén.
Így remegtem.
A nejem megkérdezte, mi a baj. Infúziót kértem.
„Nézd! Összekentem a szőnyeget, mint egy csiga.”
Tuti azt gondoljátok, hogy ez a nagy tudású srác
biztos imádja a sztriptízbárokat, de nem.
Még sosem jártam olyan bárban. Komolyan.
Mi? Láttatok?
Jó, nemrég elmentem egybe,
de nem magam miatt, hanem miattatok. Hogy legyen miről beszélnem nektek.
Elmentem egy klubba, ahol sűrűn cserélődhet a személyzet,
mert narancssárga neonfény hirdeti:
„Lányokat keresünk. Alapbér plusz jutalék. Gyermekmegőrzést biztosítunk.”
Mondom: „Gyermekmegőrzést? Hű!”
Láttam nővérnek öltözött nőket kijönni onnan.
Hihetetlen! Gyermekmegőrző és gyengélkedő?
Valaki rendőrruhában volt. Tehát biztonságos a hely.
Valaki pedig pucéran jött ki. Ha nincs gyereked, itt összehozhatod.
Bementem a klubba, és azt tanácsolom nektek,
hogy legyetek óvatosak a pincérekkel.
Mert a pincérek bunkók.
A sztriptízbárban dolgozó felszolgálók. Csak ők bunkók. Oké?
A golfklub éttermének pincérei még rosszabbak.
Mert amikor a sztriptízbárban a pincér tudja, hogy van pénzed,
szól az ott dolgozó csajoknak, hogy érkezett egy keresztapa.
„Jött egy keresztapa.”
„Kuss legyen!” Volt megtakarításom, keresztapa lettem.
A keresztlányaim meg mind jattot akartak. „Mizu, keresztapu?”
„Szia, drágám! Anyukád hogy van?”
Minden anyagi erőforrásomat egy vödörbe fektettem, tíz sörrel.
A vödörhöz pedig járt egy ingyenes privát tánc.
Azt sem tudtam, mi az, hogy privát tánc.
Jött egy hiányos öltözékű lány. Valahogy így.
„Zenét kérek a privát tánchoz!”
Így sétált oda hozzám.
Te ott, a kamerával! Ne nézz így rám!
Kiakasztasz, haver.
Én stíröltelek így téged?
Ugye, milyen kellemetlen? Hagyd abba!
Na, akkor még egyszer!
Hadd érezzem nőnek magam!
Ezt kértem egy haveromtól is, erre megfogta a mellem.
Mehet!
Egy, két, há'. Kell a pénz pelenkára.
Tudom, hogy luxus, de megérem a pénzem.
Ez meg melyik fogatlan fickó volt?
Ez mi?
Az csinál így, aki nem tud fütyülni.
Na még egyszer!
Egy, két, há', hadd legyen apja a gyereknek!
Jó hideg a padló.
Na ne!
Jól van, jól van.
Túl öreg vagyok én már ehhez a szarsághoz.
Oké. Még egyszer! Menni fog.
Van egy csomó lelkesítő versikém. Figyeljétek! Mehet!
Egy, két, há', az oroszlán nem cicamica.
Na! Egy, két, há'.
Ha seggre esek, az azért van, mert nem jó rám a körömcipő.
A csaj félmeztelenül sétált oda hozzám.
Így izgatnak fel az ilyen sztriptízbárokban.
Akik nevettek, azok tudják.
Odajött hozzám, és köszönt. „Szia!”
„Szia!”
„Hogy vagy?”
„Hála istennek, jól. Megvagyok.
Hála istennek, jól vagyunk!”
„Menjünk!”, mondta.
„Hová?”
„Egy sokkal kellemesebb helyre.”
„Menj csak! Nekem jó itt.”
„Na! Váltsuk valóra az álmaidat!”
„Fejezzem be a középiskolát?”
„A legintimebb álmaidat.”
„Gazdaggá teszel?” „Olyan lesz, mintha milliomos lennél.”
Hát vele tartottam. Kuss legyen!
Micsoda gyermekmegőrző! Ott minden kölyök jól érezné magát.
Nem magyarázom el a vicceimet, jó?
Ez a képzeleteteken múlik.
Használnotok kell a képzelőerőtöket.
Sosem dobtatok meg kutyát képzeletbeli kővel?
Nesze, te rohadt dög!
És a kutya betojik.
Ez a képzelet hatalma.
Hasonló ahhoz, amit a nők használnak, hogy ártsanak nekünk.
Hogy hol ártanak nekünk? Hát itt.
Az elménkben. A képzeletünkben.
Mikor? Hát szex közben.
Miközben szexelsz a csajoddal.
Igen, ti barmok. Stílusosan.
Némelyik hapsi igazi barom. Nem!
Nem!
Stílusosan.
Egy, két, egy, két.
Egy, egy, egy!
Te csinálod, a csaj meg nyög, mint állat.
Ez azt jelzi, hogy jól csinálod.
Így hangzik.
Ha csaj lennék, mekkora ribanc lennék!
Dupláznék.
Bent van.
Kint van.
Kész.
Nyög, mint állat, ez hozzátartozik a dologhoz.
Van, aki úgy nyög, hogy a Richter-skálán eléri a 7,5-ös erősséget.
Így.
Hol árt ezzel nekünk, tesó? Hát itt.
Fejben okoz problémát,
mert minden elvetemült dolgot elképzelünk.
„Kicsinállak.”
„Világrengető élmény!”
„Ki a te tenyészcsődöröd, ribanc?”
Ha még egy ugyanolyat nyög az aktus alatt, azzal a férfi nem tud mit kezdeni.
Megfogom a haját. „Jól vagy?”
„Három perc. Ha tovább folytatom, belehalsz.”
Köszönöm, Monterrey. Ti vagytok a legnagyobbak!
A feliratot fordította: Botos János