Downloaded from YTS.MX
‎Am îndreptat camera spre ușă, ‎pentru că urmează ceva special.
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Nu pot să vă spun, ‎dar fiți pregătiți. Începe.
‎Știți ce spun? Începe.
‎Sunt pregătit. Auziți mașina de tuns?
‎Auziți?
‎Îl vedeți pe băiatul meu, Biggie?
‎Băiatul meu se agită pentru trei fire. ‎Nu se joacă.
‎Nu aș vrea să par de 21 de ani.
‎- Adevărat. ‎- Vreau să rămân la 18 ani.
‎- Știi ce spun? ‎- La 18 ani. Așa cum spui.
‎1995 ‎CHRISTOPHER, 23 DE ANI
‎- Să-i dăm drumul. ‎- Da!
‎- E sala plină în Atlanta. ‎- Da, știu.
‎Mai departe, vă rog.
‎Așa.
‎Salut!
‎E greu să crești alături de cineva ‎care devine om de succes,
‎deoarece tu n-ai să-l vezi așa.
‎Mă uit la ceilalți și spun: ‎„Faceți toate astea pentru Chris?”
‎Mâinile sus! ‎Toată lumea să ridice mâinile în aer!
‎Ridicați mâinile alea nenorocite!
‎Haide! Să vă aud!
‎Hai!
‎- Să vă aud! ‎- Hai!
‎Și acum doamnele!
‎- Ia te uită! ‎- Ia te uită!
‎Se zice ‎că o imagine face cât o mie de cuvinte.
‎Și mi-am spus: „Ce ar face o filmare?”
‎Cântăm rap?
‎- D Roc a filmat. ‎- Vine limuzina.
‎Frate!
‎Înregistram tot ce se întâmpla.
‎- Mergem spre următorul spectacol. ‎- Frate!
‎Christopher e deștept. ‎Știe ce se întâmplă.
‎Era Notorious B.I.G ‎și nu îi păsa de nimic.
‎Nu prea ascult hip-hop.
‎Ascultam piese lente, muzică ‎soul‎ veche, ‎cum ar fi The Stylistics.‎ ‎Dramatics.
‎Arătați bine în seara asta. Tare!
‎- „Cash Money” a sunat bestial. ‎- ‎Cântă-mi puțin ce ai cântat toată ziua.
‎De câte ori închid ochii
‎Ce zici?
‎Mă trezesc foarte excitat!
‎Nu se știa ‎faptul că Biggie era textier de R&B.
‎Era cântăreț de R&B, ‎de aici și linia melodică.
‎Rareori cânta rap. ‎Întotdeauna cânta piesele cuiva.
‎Fiind cronicar de hip-hop și născându-te ‎în perioada de început a hip-hopului,
‎auzeai fragmente muzicale ‎ale rapperilor de dinainte la tot pasul.
‎Tipul ăsta nu știu de unde a venit,
‎cu cadența, cu ritmul, ‎cu vocea, cu abordarea și încrederea lui.
‎Habar nu avem de pe ce planetă ‎a rapului a venit tipul ăsta.
‎Atenție în spate, amice.
‎Niciunul nu aveam tată, ‎eram singuri la părinți.
‎Fără fotografii. Avem o petrecere. ‎Fără fotografii.
‎Ne-am apropiat mult. Fiind singur ‎la părinți, tragi mult spre prieteni.
‎Chiar cred ‎că Damion i-a fost foarte aproape.
‎El m-a sunat să-mi spună.
‎Telefonul a sunat la cinci dimineața.
‎Am răspuns.
‎„Alo?”
‎Și…
‎L-am auzit pe Damion. ‎Nu reușea să vorbească, doar plângea.
‎Și am știut…
‎că era vorba de fiul meu.
‎Terminat.
‎Pe stradă, terminat.
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Nu credeam că pot fi atât de trist,
‎de îndurerat și de gol.
‎Simțeam că toți voiau să renunțe.
‎Sunt pe FDR.
‎Se îndreptă spre sud.
‎Spre Brooklyn…
‎Urcă pe rampă.
‎Spre Podul Brooklyn.
‎Spre Brooklyn.
‎274 spre Podul Brooklyn.
‎Rămânem pe poziții în sud.
‎Apoi am traversat podul spre Brooklyn…
‎Centrul Brooklyn.
‎Dincolo de Tillary.
‎ÎȚI VOM DUCE DORUL, BIG POPPA!
‎Nimeni nu plângea. Cu toții sărbătoreau.
‎Amintirile lor cu Biggie erau o bucurie, ‎iar lumea dansa.
‎Unul de-ai lor reușise în viață.
‎TE IUBIM
‎Asta ne-a ridicat moralul.
‎Biggie Smalls a fost rege!
‎Povestea asta nu trebuie să aibă…
‎un final tragic.
‎Bun, începem.
‎Azi ne aflăm în Detroit. Știți ce zic?
‎Avem vreo două concerte, ‎deci suntem la început.
‎Ca să știți unde suntem. E 14 iulie!
‎Unde suntem?
‎- Unde suntem? ‎- În Detroit!
‎- Suntem în altă misiune.
‎Detroit, frate!
‎Luam toate camerele.
‎Big mă întreba dacă avem casete.
‎Apoi deveniseră parte din viața noastră. ‎Puneam o casetă și înregistram totul.
‎Era ca un jurnal vizual.
‎Era mare lucru în 1995.
‎Fusese un puștan de cartier,
‎iar acum era cel mai tare din parcare.
‎- Probabil că am caseta. ‎- Salut!
‎S-ar putea să-ți dau autograf.
‎Biggie a devenit vedetă peste noapte.
‎Le arătăm noi cine suntem.
‎Tu ești, Biggie!
‎Le arătăm noi cine suntem.
‎Era perioada în care ei, Dre și Snoop,
‎erau cei mai tari.
‎Ne inspirau și ne motivau să dăm totul.
‎În New York, casa hip-hopului,
‎simțeam că avem un mântuitor.
‎Nu putea să-mi spună nimeni că nu era ‎cel mai tare rapper din câți au existat.
‎Încă trăia pe când spuneam ‎că era cel mai tare rapper.
‎Iar câștigătorul este…
‎Baby, baby!
‎B.I.G.!
‎Iar câștigătorul este…
‎Notorious Big!
‎- B.I.G.! ‎- Da!
‎Reprezint Brooklyn!
‎Premiul pentru albumul anului ‎se duce către The Notorious B.I.Gizzy!
‎Ready to Die.
‎S-a implicat cu totul, ‎iar albumul ‎Ready to Die
‎n-a fost scos pentru bani sau glorie.
‎A fost făcut din inimă.
‎Le transmit multă dragoste ‎fiicei și mamei mele.
‎Am reușit, Brooklyn!
‎Când s-a lansat ‎Ready to Die, ‎unul dintre prietenele mele l-a cumpărat.
‎Și mi-a spus: ‎„Doamne, am ascultat albumul!
‎Sunt atât de multe obscenități!”
‎Am spus: „Pe bune? Obscenități?”
‎Mama nu știe ce înseamnă să fii rapper,
‎să ai un disc de platină ‎și nici cât câștigă unul.
‎Nu știe că aveam patru spectacole ‎pe săptămână de câte 10.000 de dolari.
‎Credea că scot puțin peste o mie ‎din spectacole în cluburi de noapte.
‎- Nu cred! ‎- Habar nu are cum stă treaba.
‎Stai așa! Ce e, Poppa?
‎Marley bate zeci de kilometri ‎ca să mă vadă. Știi ce spun?
‎Grămezi peste grămezi.
‎Ce ai acolo? Grămezi?
‎Când e vorba să bag la stomac
‎Jefuiesc și sparg
‎Pentru că mama nu-mi dă nimic
‎Pentru pâinea de zi cu zi ‎Pe negri îi dumic
‎Lumea către mamă ‎Sunt periculos
‎Mai sărit ‎Și al dracului de ticălos
‎Când trag cu pistolul ‎Ticăloșii lovesc solul
‎Ăsta sunt eu ‎Unde sunt banii mei?
‎Da! Fiți atenți!
‎Dă-mi prada!
‎„Una dintre prietenele mele ‎a cumpărat albumul și mi-a spus
‎că e plin de obscenități.
‎E adevărat, Christopher?”
‎„Mamă, de ce-mi asculți muzica? ‎N-ar trebui să-mi asculți muzica!
‎Nu e pentru cei peste 35 de ani.”
‎Nu i-am mai ascultat muzica.
‎Am spus: „Știi ceva? ‎Mi-a zis să nu ascult.
‎Așa că n-am să ascult.”
‎Nu-i pasă de rahaturile astea.
‎Pentru ea nu sunt „Biggie”, sunt fiul ei. ‎Așa vede ea lucrurile.
‎Încerc să plec din casa asta ‎și să scap de ea.
‎Lumea lui, lumea rappului, și lumea mea
‎erau total opuse.
‎Dacă nu ar fi el, ‎nici nu aș asculta muzică rap.
‎Prefer muzica country și westernurile.
‎Prefer baladele.
‎Chiar și acasă, în Jamaica,
‎la o anumită oră a dimineții,
‎difuzau muzică country la radio.
‎Economiseam bani în fiecare an
‎ca să facem o excursie în Jamaica.
‎Adora Jamaica pentru că era răsfățat.
‎Când dădea cu ochii de mine,
‎fugea și mă îmbrățișa.
‎„Bunico!”
‎Știam că va fi un copil special.
‎Era iubitor, afectuos și sincer.
‎Îi plăcea ‎să petreacă timpul cu unchiul Dave,
‎deoarece Dave era muzicant
‎și îl ducea în cluburile unde cânta.
‎A jurat că, atunci când va deveni faimos,
‎Dave al lui va face parte din echipa sa.
‎UNCHIUL LUI CHRISTOPHER
‎Eram foarte apropiați.
‎Din momentul în care m-a auzit ‎cântând prima dată,
‎a știut.
‎Ieșeam foarte mult.
‎El dansa rap, iar eu cântam.
‎La biserică vin ‎Ca niște oaspeți de seamă
‎Cu hainele mulate ‎Și cu sâni pe-afară
‎Când le văd ‎Nu pot decât să le spun
‎Și femeilor ‎Haine mai lungi să le propun
‎Ele…
‎Ceea ce nu știi nu știi
‎Ceea ce nu știi vei…
‎M-am născut în Jamaica.
‎Într-o casă de pe deal.
‎Dar visam mereu
‎să fiu o femeie putred de bogată.
‎O femeie importantă cu trei copii.
‎Să am o casă frumoasă pe deal.
‎Știam că nu voi putea realiza ‎toate astea în acea țară.
‎Aceea nu era viața mea.
‎Adolescentă fiind, ‎am emigrat în Statele Unite.
‎Eram tristă,
‎dar în același timp:
‎„Bine, voi ajunge ‎în Statele Unite ale Americii.”
‎În New York și Brooklyn,
‎aveam școală, munceam ‎și îmi creșteam copilul.
‎Dar în Jamaica ne distram ‎și stăteam la soare.
‎Am crescut pe strada Gates, ‎între Bedford și Nostrand.
‎Big a crescut pe Saint James, ‎între Fulton și Gates.
‎La o distanță de opt străzi ‎de unde am crescut noi.
‎Mama mea locuia în Bed-Stuy.
‎Big era undeva ‎între Bed-Stuy și Clinton Hill.
‎Multă lume nu-l considera Clinton Hill,
‎mai ales aceia
‎care „creșteau pe străzi”.
‎Clinton Hill nu sună bine ‎într-o conversație.
‎Nu sună la fel de bine ca: ‎„Sunt din Stuy.”
‎Stăteam pe o stradă frumoasă ‎cu mulți copaci,
‎chiar dacă se întâmplau unele lucruri. ‎Unii vindeau droguri, le consumau.
‎Oamenii erau jefuiți,
‎dar nu părea atât de rău pe cum era.
‎Eu locuiam pe Saint James, ‎între Gates și Greene.
‎L-am cunoscut pe Big ‎pe veranda casei sale.
‎Îți dădeai seama că nu e de bine
‎când ajungeai pe Fulton.
‎Treceai de colț ‎și dădeai peste 50 sau 60 de drogați.
‎Mă speriau îngrozitor când eram mic.
‎La vremea aceea, mama lui Big ‎nu-i permitea să meargă pe Fulton.
‎Eram pe verandă, iar ea era lângă noi. ‎„Christopher, unde te duci?”
‎Majoritatea îi spuneau Big,
‎dar nu și mama lui.
‎Dna Wallace îi spunea mereu Christopher.
‎Niciodată nu i-a spus Chris, ‎doar Christopher.
‎Christopher era un copil foarte isteț.
‎Urma școala catolică.
‎Chris a fost primul meu prieten,
‎din grădiniță și până când a fost ucis.
‎Fiind copii de imigranți,
‎eram considerați străini.
‎Mamele noastre se zbăteau
‎și, chiar dacă ne duceam viața ‎în cartiere sărace,
‎aveau ambiții mari.
‎Prietenii noștri ‎erau mai obișnuiți cu strada.
‎Așa a intrat hip-hopul în viețile noastre.
‎CHRISTOPHER, 12 ANI
‎Am crescut acolo. ‎Mi-a luat mama un radio de Crăciun
‎și o casetă cu Fat Boys…
‎și una cu Run DMC. Atât aveam.
‎Eram la curent cu tot ce ținea de hip-hop.
‎A început să scrie din gimnaziu.
‎Avea cărți cu rime ‎și încercam diferite programe.
‎Ce auzeam din camera lui ‎mi se părea doar zgomot,
‎fiindcă suna cam așa…
‎„Poți să termini o dată?
‎Încerc să mă concentrez.”
‎Uitați-l pe Poppa. Bea…
‎- Suntem în Davenport, Iowa. ‎- Ce bei?
‎Vodcă.
‎Sigur că merge
‎După ce am început să dăm spectacole, ‎a hotărât să devin parte din echipă.
‎Ridicați mâinile alea nenorocite! Hai!
‎Ridicați mâinile alea nenorocite!
‎Fiți atenți!
‎Cine mă-sa e? ‎La 5:46 dimineața mă sună
‎În zorii zilei să mă indispună
‎Alung somnul din ochi
‎Să văd pe cine să deochi
‎Mi-a spus:
‎„Înregistrează toate piesele.
‎Înregistrează și publicul. ‎Vreau să le văd reacția,
‎ca să știu care sunt piesele de impact ‎și care sunt mai bine primite.”
‎Puneam accentul pe mulțime, nu pe noi. ‎Ne doream să vedem ce face publicul.
‎- Salut! ‎- D Roc, vino aici, fiule. Înainte să…
‎Să surprindem publicul. A fost grozav.
‎Să-i filmăm pe toți ‎și să-i ducem cu noi în Brooklyn.
‎Sus mâinile! Să le văd!
‎Da!
‎Am dat spectacole în locuri ‎în care încăpeau 500 de oameni.
‎Am ținut spectacole ‎în cele mai tari locuri
‎și e mereu la fel.
‎Până în capăt.
‎Să vă văd pe toți!
‎Dădeau 100% de fiecare dată.
‎Cum a fost copilăria ta?
‎- Eram… ‎- Erai timid? Erai sociabil?
‎Nu, încă sunt timid.
‎- Sunt un tip tăcut. ‎- Da?
‎Da, îmi regăsesc vocea ‎când am ceva de spus în muzică.
‎Pe cât era de timid,
‎pe atât de puternică ‎era vocea lui în muzică.
‎Donald Harrison era un tânăr jazzman ‎și locuia pe strada noastră.
‎Îl vedea pe Donald ‎în compania unor femei frumoase,
‎cu saxofonul alături,
‎și la un moment dat mi-a zis: ‎„L-am cunoscut.”
‎VECINUL LUI CHRISTOPHER
‎Cam așa sună.
‎Am cântat cu Art Blakey,
‎Miles Davis și Lena Horne.
‎La acea vreme, Clinton Hill devenea un loc ‎unde mulți muzicanți și artiști
‎își duceau traiul. ‎Așa că m-am mutat și eu acolo.
‎Pe Saint James locuia un cântăreț de jazz.
‎Tipul era grozav.
‎Trecea mereu pe la noi.
‎Eram sprijinit de cântăreți mai în vârstă,
‎care mă educau.
‎Un lucru învățat de la ei,
‎lucru pe care-l simțeam și eu, ‎a fost să dau mai departe.
‎Făceam diferite lucruri cu Chris,
‎mergeam la filme,
‎la Muzeul de Artă Modernă, ‎îi vorbeam despre Picasso și alți artiști
‎și despre diferența ‎dintre curentele artistice.
‎Absorbea totul, ‎chiar dacă nu ținea de domeniul nostru,
‎în copilărie.
‎Încercam să-l formez pe Chris ‎ca artist de jazz.
‎Era foarte talentat.
‎Ne-am axat mult
‎pe a transpune rolul tobei în stilul bebop
‎în ritmul unei rime.
‎Ascultam Max Roach cu Clifford Brown.
‎Max cânta la tobe într-un mod melodios.
‎Transpunea ritmul în melodie.
‎BATERIST DE JAZZ
‎Dacă încetineai puțin ritmul…
‎și adăugai versuri,
‎îl auzeai pe Notorious B.I.G ‎accentuând acele note
‎și rime și scoțând la iveală ‎cele mai fine calități
‎ale unui solo de bebop. E incredibil!
‎Prefer să fac un ban ‎Și să conduc un baban
‎Să trag cu arma și să creez haos
‎Da, să mă relaxez cu două sau trei Becks
‎Sunt cel mai tare ‎La ce mama dracului te aștepți?
‎La un zburător‎? ‎Ce naiba?
‎Sunt tipul din Bed-Stuy ‎Care ochiu-ți va învineți
‎Chiar și nasul ‎O să te las fără suflare
‎Vine poliția ‎Iar băiatul dispare
‎- Pace și iubire. Uite așa! ‎- Da!
‎Am primit primul pick-up în gimnaziu.
‎Apoi l-am ascultat ‎cântând în rime pe ritm.
‎Oare de ce privesc spre cer
‎Alibiurile cântăreților nu sunt de fier
‎Cu stilul și cu rimele mele
‎Nu fac probleme ‎Rima mea e la-nălțime
‎Chris revenea din Jamaica în fiecare vară,
‎aducând cu el argou și muzică jamaicană ‎pe care noi nu le știam.
‎Muzică rock, reggae, country.
‎Spunea că nu poate adormi ‎decât pe muzică country.
‎Și eram șocați.
‎Chris voia să facem prima înregistrare. ‎Pe atunci se numea MC Cwest.
‎Am găsit în Brooklyn ‎un studio numit Funcky Slice.
‎Aveam, desigur, nevoie ‎de permisiunea părinților.
‎Am strâns banii din alocații.
‎Ne aflăm la Funky Slice Studios, ‎în Brooklyn.
‎Vă vom arăta cum se înregistrează un demo,
‎cum se lansează, ‎iar apoi cum puteți fi plătiți.
‎A făcut o piesă pe ritmul „Africa”, ‎de la Toto.
‎Nu se pricepea doar la versuri.
‎Avea și viziune.
‎Stau întins în pat
‎Cu ochii la perete
‎Vocile îmi șoptesc ‎Că sunt cel mai tare frate
‎Cozorocul mi-l întorc ‎Între dinți țin un stilou
‎Fata mea mi-a spus ‎Că sunt hoțul din ghetou
‎Că i-am furat inima ‎Și o urmă n-am lăsat
‎I-am spus că-mi pare rău ‎Dar m-a alungat
‎Mulți dintre cei care-și depășesc limitele ‎înțeleg anumite lucruri,
‎nu doar unul.
‎Trebuie să aduci ceva în ecuație
‎ca să mergi mai departe.
‎Mă inspirau toți rapperii de culoare ‎care cântau la radio.
‎Habar nu aveam cât câștigă.
‎Știam doar ‎că Doug E. avea un Lincoln tare
‎și o parteneră frumoasă.
‎Slick Rick era al naibii de chipeș. ‎Știți ce zic?
‎Heav avea un Montero.
‎Știam ce vedeam ‎în reviste și videoclipuri.
‎Asta a fost tot. Era un vis.
‎Chiar nu credeam că voi reuși.
‎- Băiatul vostru și-a asortat Coogi-ul. ‎- Mereu.
‎Să se vadă Rolexul cum trebuie.
‎Pălărie și Versace.
‎- E perfect. ‎- Va fi bine.
‎- Camera e pornită. Să vedem inelul. ‎- Da!
‎- Despre asta vorbesc.
‎Nu e bine, băga-mi-aș! Uite!
‎- Îl poartă de când l-a luat. ‎- Escrocule!
‎De când l-am luat!
‎Și l-am luat de ceva vreme.
‎Mă uimea uniforma școlară a lui Big.
‎Mi se părea cea mai tare.
‎Nu te judecă nimeni.
‎Niciunul nu e mai bun decât celălalt ‎câtă vreme toți purtăm același lucru.
‎La școala mea nu era așa.
‎Și îi spuneam: ‎„Mi-aș dori să nu fac ceea ce fac.”
‎El îmi spunea: ‎„Vreau să ies. Pe unde umblați?”
‎Nu prea eram de acord cu el.
‎Anii '80 au fost…
‎Pentru un tânăr de culoare
‎era foarte ușor să fii atras pe străzi.
‎Nu existau multe slujbe.
‎Când am ajuns pe strada Fulton, ‎am dat de escroci.
‎Erau cei care puneau mâna pe bani. ‎Aveau Jeep-uri, Mercedesuri,
‎bijuterii, Gucci, Versa…
‎Asta purtau pe atunci.
‎Trebuia să aflu ‎cum să pun mâna pe așa ceva.
‎CHRISTOPHER, 16 ANI
‎Vara lui 1988 a început haotic, ‎pentru că nu făceam nimic.
‎Jefuiam oameni, desigur,
‎însă niciunul dintre noi ‎nu vindea cocaină, în afară de Chic.
‎Eu și Big îl vedeam mereu pe Chic la colț.
‎Nu vreau să intru în jocul ăsta.
‎În jocul cocainei!
‎Haide. Vreți să…
‎- Uitați-vă la noi! ‎- Nu, e…
‎- Voi tăia… ‎- Nu, stai așa.
‎- Vorbiți despre… ‎- Stai așa.
‎Pe atunci, ‎dacă nu te ocupai cu escrocherii,
‎nu făceai sport sau nu mergeai la școală, ‎erai un nimeni.
‎Aceste trei lucruri.
‎Eu și Chris stăteam pe verandă. ‎Eram vecini și prieteni.
‎Chris era tăcut.
‎Nu-și părăsea veranda pentru nimic.
‎Mama lui era cu ochii pe el: ‎„Christopher, hai la mâncare.”
‎Eu aveam 19 ani, Big, 16 ani.
‎Majoritatea adolescenților ‎făceau câte ceva,
‎deoarece încep să lucreze hormonii. ‎Simți nevoia să-ți arăți bărbăția.
‎Chic spunea: „Nu fac decât să stau acolo.
‎Ei vin la mine.”
‎Și îl întrebam dacă asta e tot ce face.
‎Cum spuneam, ‎noi nu vânduserăm droguri.
‎Eu l-am introdus în lumea traficanților.
‎Veți spune că eu sunt băiatul rău. ‎Dar cine m-a introdus pe mine?
‎Eram verificați de Serviciile Sociale, ‎deoarece mama avea cancer.
‎Chic spunea: „Îți ajung de 30 g.”
‎Așa am cumpărat 30 g.
‎Am mers în camera lui Chic, ‎el le-a porționat.
‎A fost prima dată ‎când eu și Big am vândut cocaină.
‎Pe atunci încasam cam 1.600-1.700 ‎de dolari pe 30 de grame.
‎Nu eram destul de maturi ‎să analizăm situația.
‎Normal că am profitat de ocazie.
‎Obișnuiam să desenez
‎când eram în clasa a patra, a cincea.
‎Mi se spunea: „Gândește-te ce poți face ‎în viitor cu acest talent al tău.”
‎Și le spuneam că-mi place să desenez.
‎Ce puteam face cu desenul?
‎Pot să ajung dealer de artă?
‎Nu aveam de gând să fac asta.
‎Mă gândeam să creez panouri.
‎Artă comercială, reclame.
‎A trecut multă vreme de atunci.
‎Iar apoi am făcut cunoștință cu cocaina.
‎Artă comercială?
‎Eram acolo de 20 de minute.
‎Și pusesem mâna pe bani adevărați.
‎Părinții nu știau.
‎Unii părinți nu știau, pentru că țineam…
‎Dna Wallace lucra de la 9 la 17.
‎Era învățătoare și muncea zilnic.
‎Big avea timp ‎să facă prostii de la 9 la 17.
‎Ea cobora în stația de la colțul nostru.
‎Știam când vine.
‎Vedeam foarte bine turnul din Brooklyn. ‎Are ceasuri de toate părțile.
‎Știam când venea de la muncă.
‎Am preluat afacerea.
‎Cei de culoare erau închiși sau uciși,
‎dispăreau unul câte unul, ‎iar noi am preluat conducerea.
‎Era…
‎Deveniserăm vedetele străzii.
‎Eram niște vedete.
‎Toți nenorociții erau pe strada Fulton.
‎Petreceai o vreme cu ei ‎și îți dădeai seama cu ce se ocupă.
‎„Fac trafic, vând droguri.
‎Deci asta e de făcut?”
‎Biggie Smalls e aici și învârte bănet.
‎- Mult bănet, frate! ‎- E pe bune!
‎Mult bănet! Așa se face.
‎Fumam iarbă ‎și stăteam ore întregi la colț.
‎Cum puteam să ieșim în evidență ‎stând pe la colțuri?
‎Nu eram doar traficanți.
‎„O să-mi iau teniși și lanțuri.”
‎Trebuia să ieși în evidență, ‎să fii cineva, mai ales în Brooklyn.
‎Așa făceam noi rost de bani.
‎Încă un lucru pe care l-am învățat:
‎nu toți cei de aici…
‎pot da dovadă de același…
‎Același nivel de…
‎Cum s-o spun?
‎…de cruzime.
‎E momentul când…
‎apare O.
‎Olie era un traficant adevărat. ‎El dădea lecții tuturor.
‎O, băiatul meu.
‎Învârteam banii.
‎Cu toții am renunțat la școală ‎pe la 14-15 ani.
‎Făceam în jur de 6.000-7.000 pe săptămână.
‎Supraviețuiam.
‎El și Big erau de nedespărțit.
‎O era băiatul lui. ‎Era prietenul lui cel mai bun.
‎Toată lumea îi spunea Olie, ‎eu îi ziceam Roland.
‎Prima oară când m-a introdus în lumea lor,
‎pe Fulton și pe Saint James,
‎m-am întrebat ce se petrecea acolo.
‎Sinceră să fiu, eram ușor naivă.
‎Eram tânără. Aveam 14 sau 15 ani.
‎Big avea 17 ani.
‎O avea 17 ani.
‎O și-a luat un Honda Accord.
‎O avea un Accord cu faruri ascunse.
‎Era ca un Bentley.
‎Omul meu avea o mașină dată naibii.
‎Și Big și dorea așa ceva,
‎așa că am racolat băieți.
‎- Care-i treaba, Poppa? ‎- Ce e?
‎Care-i treaba?
‎Grămezi peste grămezi.
‎- Știi ce spun? ‎- În 1421 e Cease?
‎- Acolo. ‎- Micul Cease.
‎Lasă-l pe Poppa să-și facă treaba.
‎Cei mai buni din Columbia.
‎- Venim. ‎- Uite-l pe băiatul tău!
‎- Nu-l văd! ‎- Mersi!
‎- Chico! ‎- Venim, jucătorule!
‎Hai, omule.
‎- Te așteaptă băieții, tu te joci. ‎- Lasă-l să se aranjeze.
‎- Am dat lovitura.
‎Multă vreme, pe când cânta și scria rime, ‎spunea „Junior MAFIA”.
‎La început,
‎niciunul nu avea vreo idee.
‎L-am întrebat: „Cine e Junior MAFIA?”
‎Spunea: „Voi!”
‎Junior MAFIA, frate!
‎Îndesam Mac-uri în Cadillacuri
‎Acum ascund pistoale-n rezervoare
‎Am grijă de banii mei
‎Am arme cu grămada
‎Sunt plin de Glock-uri
‎Construiam personaje. ‎Big a format Junior MAFIA,
‎a găsit personaje și nume pentru fiecare ‎și a scris majoritatea versurilor.
‎Christopher Wallace a avut parte ‎de un an foarte bun.
‎Știam cât de mult se droga.
‎Era foarte inteligent
‎și știa să învârtă cuvintele. ‎I-ar fi ajutat pe toți
‎să câștige un disc de platină
‎dacă i-ar fi arătat ‎că sunt în stare să muncească pentru el.
‎Numai prietenii au loc în Junior MAFIA.
‎Toți îmi sunt prieteni. Ne știm de mici.
‎Facem de toate împreună.
‎Provenim din același cartier.
‎Voiam să am grijă de toți.
‎Suntem în autobuz.
‎Puțea. E foarte cald în autobuz.
‎Ne coacem.
‎- Murim, omule. ‎- Ne coacem.
‎Unde-i băiatul meu?
‎- Ne coacem în cocina asta. ‎- Ți-e cald?
‎Futu-i!
‎Am venit să te binecuvântez.
‎- Asta îți trebuie. ‎- Bine.
‎- Nu te-aș lăsa la greu. ‎- Hai la aer.
‎Udă-te în fața camerei.
‎Da, e cald. ‎E al dracului de cald în autobuz.
‎C e în pat.
‎Se ocupa și de cei mai mici. ‎„Trebuie să le arăt calea cea dreaptă.”
‎Eram importanți pentru el. ‎Voia să ne scape de pe străzi.
‎Îmi duceam viața între Washington Avenue ‎și Grand Avenue. Cam atât.
‎Eram convinși ‎că nu vom scăpa niciodată de acolo.
‎Pe Fulton, unde stăteam ‎și ne petreceam tot timpul,
‎eram ca niște specialiști în hip-hop.
‎Eu, el și O.
‎Stăteam și dezbăteam ‎cât era ziua de lungă.
‎Fiecare aveam un rapper preferat.
‎Al meu era KRS-One.
‎Al lui O era Rakim.
‎Al lui Big, Big Daddy Kane.
‎Nu era moment ‎să nu analizăm versurile și rima cuiva.
‎Nu aveam de gând să fac muzică ‎sau să devin rapper…
‎Nu era vorba de asta.
‎- Ce bine desenează! ‎- Cum zici, frate.
‎Pe atunci nu prea dădeam pe Fulton.
‎Era concentrat pe făcut bani.
‎Se așezase praful pe discurile mele. ‎Nu se mai gândea la muzică.
‎Conta doar cum să câștige ‎și să învârtă banii.
‎Să țină afacerea pe roate ‎și să ridice strada Fulton.
‎E amuzant să faci asta în tinerețe,
‎dar gravitatea situației ‎își lasă amprenta asupra ta
‎și e stresant. Nu faci ceea ce trebuie.
‎Orice om ar considera normal ‎să te denunțe la poliție.
‎Big ar fi dat-o în bară.
‎Mama lui avea o slujbă.
‎Nu ne dădeam seama ce era important.
‎Mama nu știe cu ce mă ocupam.
‎Știți ce zic?
‎Nu știam ce face. Îmi spunea că lucrează.
‎L-am crezut.
‎Când a început să iasă pe Fulton ‎și s-a alăturat grupului,
‎n-am fost prea fericit. La început ‎chiar venea acasă dacă-l chemam.
‎Poate doar în primul an.
‎Apoi totul s-a schimbat.
‎Înțelegeam că își petrecea timpul ‎cu băieți de vârsta lui,
‎că era apropiat de ei
‎și că mai și câștiga niște bani.
‎E și asta o ocazie.
‎Iar el a profitat de ea.
‎Aveam cocaină pe farfurie.
‎Big o lăsa la uscat ‎lângă geam în camera lui.
‎O lăsa la uscat câteva ore. ‎Pe când ne-am întors acasă,
‎dna Wallance îi făcuse curat în cameră.
‎De cum a intrat pe ușă, ‎a început să strige la el:
‎„De ce lași cartofi piure întăriți ‎pe farfurie?”
‎O aruncase la gunoi.
‎Credea că erau cartofi piure întăriți,
‎dar erau drogurile noastre.
‎Iisuse Hristoase!
‎Ticălosul!
‎Habar nu aveam.
‎Nu știu dacă mai există ‎un om atât de furios pe un mort.
‎Eram furioasă pe fiul meu
‎pentru acel incident.
‎A fost un șoc.
‎A fost un mare șoc.
‎Asta înseamnă că a adus-o în casa mea.
‎Nu mi-a respectat casa.
‎Acela nu era fiul meu. ‎Nu așa mi l-am dorit.
‎Nu avea cum să mă oprească.
‎Îi spuneam că voi renunța la toate astea.
‎Mă dădea afară din casă, dar mă întorceam,
‎îi promiteam că am renunțat, ‎însă eu continuam.
‎Acum am 13 ani
‎Fumez și fac bani
‎În a drogurilor lume ‎Nu în fotbal îmi fac renume
‎Ruptura de splină o risc ‎Și la 16 ani bolesc
‎Să mă strige antrenorul ‎Sigur n-am să-i duc dorul
‎Să fumez și să adun bani vreau
‎De școală mă feream ‎Dar nu sufeream
‎Să gândesc mama îmi cerea ‎Și să cântăresc
‎Înainte să mă distrug ‎Și prostii să îndrug
‎Să las drogurile ‎Dar nu înțelegeam
‎Scarface, regele New Yorkului, ‎să ajung preferam
‎Odată intrat în lumea drogurilor, ‎s-a implicat cu totul.
‎Voia să fie șeful unui grup.
‎Familia lui O
‎învârtea lucruri importante ‎în lumea drogurilor.
‎Olie, cunoscut ca Big O,
‎lucra pentru unchiul său, I-God.
‎UNCHIUL LUI OLIE
‎Cu familia Bazemore din Brownsville
‎nu se punea nimeni.
‎Erau asemenea celorlalți șefi de bandă ‎despre care ați mai auzit
‎și care luau toate deciziile. ‎Ei luau deciziile.
‎Brownsville e parte din Brooklyn,
‎considerat și cel mai dur cartier ‎din Brooklyn.
‎Se întâmplă multe acolo.
‎Pe atunci, Bownsville, din East New York, ‎ridica rata criminalității
‎pentru întreg statul.
‎Era anul în care rata criminalității ‎din New York a fost cea mai mare din țară.
‎O era un nenorocit răsfățat, ‎unchiul lui fiind cel mai tare.
‎Știa că nimeni nu se putea atinge de el. ‎Era cel mai rău negru…
‎Era cel mai rău negru din câți au existat.
‎Când Biggie a intrat în lumea lui O,
‎vorbea în rime.
‎Era cel mai bun.
‎Își spunea: „Nu trebuie să fiu ‎cel mai chipeș sau cel mai în formă negru.
‎Vă fac din glume ‎și cu abilitățile mele sociale.”
‎Avea mereu ceva nou să-ți spună.
‎O avea să facă tot posibilul ‎să-l implice pe Biggie.
‎Olie gândea mereu următoarea mișcare.
‎Big avea deja probleme cu greutatea
‎și ochii lăsați,
‎iar oamenii făceau glume pe seama lui ‎încă din copilărie,
‎dar Big devenise imun.
‎În același timp, ‎Big nu și-a făcut niciodată speranțe,
‎dar cineva i-a zdrobit ‎orice urmă de speranță.
‎Visul de a deveni rapper ‎începea să se spulbere
‎și începuse să viseze ‎să devină traficant.
‎Roland l-a împins de la spate,
‎spunându-i că se descurcă.
‎Îi spunea că, odată ce va reuși, ‎cu toții vom fi aranjați.
‎CHRISTOPHER, 16 ANI
‎Sincronizarea e totul, ‎însă ziua despre care vorbiți
‎a jucat un rol foarte important. ‎Fără îndoială.
‎De aceea vorbim despre asta.
‎Big începuse să frecventeze ‎Bedford și Quincy cu mine.
‎Cartierul meu era mai animat.
‎Era…
‎Era altfel.
‎50 Grand era din cartierul meu,
‎scotea radioul pe Bedford
‎și dădea petreceri în stradă.
‎Eram legătura între Big și 50 Grand.
‎D Roc era cu noi pe Bedford Avenue. ‎Ne făceam veacul cu toții pe Bedford.
‎Mi-a spus într-o zi ‎că-mi va aduce un puști.
‎Pe bune.
‎100%.
‎Numele lui de scenă era MC Cwest.
‎În Bedford își spunea Biggie.
‎În duelul Big și Supreme,
‎Supreme a luat microfonul.
‎Se duelau.
‎Dispari naibii de aici ‎Sau vorbește ca un rapper
‎Dar ești o mică târfă
‎O stârpitură în versuri…
‎În timp ce 'Preme îi cânta lui Big, ‎am pus mâna pe o cârpă albă.
‎Am înfășurat-o pe mână, ‎pentru că nu știam ce urmează.
‎„Nu-l cunosc pe tip ‎și spune numai căcaturi.”
‎Nu știam dacă urma să-l bat.
‎Te temi, cur umflat?
‎Nu-ți fie teamă.
‎Când te uiți la duelul ‎dintre Biggie și 'Preme,
‎observi că 'Preme are 160 cm înălțime.
‎Vorbești subțire la un microfon și nu… ‎Vorbea subțire.
‎Big îl domina pe acest chel micuț ‎care dansa și se prostea.
‎Prezența lui Big spunea totul.
‎Nu știu dacă Big își înțelegea ‎proveniența jamaicană.
‎Istoria DJ-lor jamaicani ‎și ceea ce se numea vorbitul la microfon.
‎Prezența aceea…
‎Atitudinea conta mult.
‎Iar Big o avea.
‎Acea atitudine îl diferenția ‎de ceilalți rapperi de pe stradă.
‎M-am străduit să scot cele mai tari rime.
‎Vreau să fiu cel mai bun rapper.
‎Vreau să rămân la nivelul acesta.
‎Bed-Stuy, Brooklyn, ‎De unde acest rapper a scăpat
‎Nu prea ai rime ‎Îmi pare că ești constipat
‎Pe fratele greu de pe Fulton ‎Lumea l-a așteptat
‎Să scoată niște rime s-a luptat
‎Să îngenunchez rapper ‎Ca la Sarah J
‎Sau băieți și fete ‎Din școală sau de pe alei
‎Adversari, elevi, eu sunt directorul
‎Greu de învins, eu sunt creatorul
‎Negrii vor să știe ce viață duc
‎Fac bani, rup microfoane ‎Mă autoeduc
‎Sunt obscen, sunt liniștit ‎De oamenii mei m-am îngrijit
‎Cu rimele îmi fac drum
‎Sunt eu, sunt B.I.G
‎De la 13 ani îmi rup adversarii
‎Haine furam ‎Ca hoț treceam
‎Până am început să învârt bani pe Fulton
‎Bea niște Hennessy ‎Fumează una, două sau trei
‎Trăiți cum trebuie,‎ Guaranteed Raw, ‎nenorociților!
‎Când cei de pe Bedford ‎l-au auzit pe Big la microfon,
‎au dat un pas în spate.
‎Erau câțiva rapperi în jur, ‎dar Big deținea supremația.
‎Trăiește din plin.
‎Eram foarte mândru. Big nu era din zonă.
‎Eu îl adusesem. ‎Învârtea bani, fuma și bea.
‎Făcea tot ce făceam și noi, ‎dar mai și cânta rap.
‎Eram așadar în avantaj.
‎S-au întors în cartierul lor, ‎iar O încerca să-i spună:
‎„Trebuie să facem un demo ‎și să-l ducem la Def Jam.”
‎Am luat niște beri și niște iarbă, ‎l-am dus în pivniță.
‎Aveam un pick-up, un mixer și bandă,
‎iar pivnița era împânzită ‎de sticle de Olde English.
‎Cam atât.
‎Mulți negri ‎Îi cer lui BIG o înregistrare demo.
‎Știa exact ce își dorea. ‎Erau o noutate pentru mine.
‎Le spunea când să oprească, ‎când să înregistreze,
‎ce să păstreze și la ce să se întoarcă.
‎Eu făceam ce spunea.
‎Eu și DJ 50 stăteam pe Bedford
‎și înregistram.
‎El înregistra tot ce făceam.
‎Înregistra cam tot ce cântam,
‎așa că avea mai multe înregistrări.
‎Ne-a luat mai puțin de o oră.
‎Mai puțin.
‎- I-a reușit din prima? ‎- Da.
‎Cuvântul e lege, eu sunt rege
‎Îi crap și calc pe cap ‎Îi snopesc și-i cuceresc
‎Le trag un șut și-o uit ‎Și asta nu-i tot
‎B-I-G sunt literele
‎Următorul pas: Mister Cee.
‎- Atunci am intervenit eu. ‎- Da.
‎Urma să pornesc în turneu ‎cu Big Daddy Kane.
‎50 Grand îmi vorbise despre un demo ‎cu un tip pe nume Big de pe Fulton.
‎L-am ascultat și m-a dat pe spate.
‎Mulți rapperi de la începutul anilor '90
‎încă încercau să se compare ‎cu Kane sau cu Ramkin.
‎Însă rimele lui Big
‎păreau mult mai avansate ‎decât orice ascultasem eu.
‎Ucigaș cu microfon, creator de haos
‎B.I.G. la microfon este cel mai serios
‎Fă-ți o programare, hai la interviu
‎Ceea ce face Big ‎Nu trebuie să-ți descriu
‎Era diferit de orice ascultasem eu.
‎Le-am spus lui 50 și lui Biggie să-l dăm
‎lui Matty C de la ‎The Source Magazine.
‎Primul lucru pe care mi l-a spus Big: ‎„Nu-mi promite nimic
‎dacă nu poți s-o faci.”
‎I-am spus că-l trimitem lui Matty ‎și vedem ce urmează.
‎În '91-'92, ‎The Source ‎era ‎Rolling Stone‎ al hip-hop-ului.
‎„Unsigned Hype” era rubrica
‎în care prezentam lunar noi talente.
‎Câțiva artiști care au avut succes ‎după „Unsigned Hype”
‎erau Mobb Deep, Common, DMX.
‎The Source‎ ni se părea cel mai tare.
‎Era visul oricărui puști. Îți doreai ‎să ajungi în lumina reflectoarelor.
‎Mi-a fost de ajuns ‎să aud primele zece secunde.
‎Matty a spus că vrea ‎să scrie despre demo în „Unsigned Hype”.
‎Trebuia să facem o ședință foto. ‎L-am angajat pe fotograful
‎care făcuse coperta de album ‎pentru Big Daddy Kane
‎pentru ședința foto cu 50 Grand și Biggie ‎la colțul Bedford cu Quincy.
‎Era un pas important. ‎Toată lumea din cartier îl avea.
‎„L-ai văzut pe Big în 'Unsigned'?
‎E omul meu!” Lucrurile o luaseră razna.
‎Cred că a fost momentul în care și-a spus:
‎„Voi marșa pe treaba asta. ‎Toți îmi dau atenție.
‎Matty C m-a pus în ‎The Source.
‎Aș putea reuși ca rapper.”
‎Când m-a sunat P. Diddy, ‎Puffy la acea vreme,
‎să mă întrebe dacă am ceva nou, ‎i-am dat caseta.
‎Când am auzit-o, mi-am zis…
‎„Ce mama naibii?”
‎Mi-am spus…
‎Mi-am spus: „Mulțumesc, Doamne!
‎E unul dintre cei mai tari rapperi ‎din câți am auzit.”
‎Era în vremea lui LL Cool J.
‎Toți își doreau să fie sexy,
‎subțirei, frumoși și cu buze lucioase.
‎Cred că buzele lui Big erau crăpate.
‎Părea că tocmai venise de pe străzi.
‎L-am sunat pe Mr. Cee,
‎care îi știa pe toți din Brooklyn.
‎Eu eram din Harlem, ‎deci nu puteam traversa podul
‎și să întreb prin cartiere de Biggie.
‎Se știa că băieții din Harlem ‎erau spilcuiți și aranjați.
‎- Noi eram din Bed-Stuy… ‎- Brooklyn era sumbru.
‎Eram din cartier.
‎Cunoșteam străzile din Harlem, ‎nu cele din Brooklyn.
‎Nimeni nu mergea în Bed-Stuy ‎ca să fie jefuit.
‎La prima întâlnire am fost eu,
‎Biggie și Puff.
‎Nu-mi amintesc luna, ‎dar știu sigur că era iarnă.
‎Amândoi purtam geci de iarnă.
‎Am urcat, am vorbit cu recepționera.
‎„Am venit la Puff.” ‎Am intrat în biroul său.
‎Imediat ce ne-am așezat, ‎Puff i-a cerut lui Big să facă o rimă.
‎„Fă-mi o rimă pe loc.”
‎Deoarece demo-ul a fost atât de bun, ‎îmi venea greu să cred că era pe bune.
‎Simțeam că erau versuri neprelucrate,
‎dar tot suna foarte bine.
‎Era aur curat.
‎I-am spus: „Am putea înregistra un album.
‎Vreau să înregistrezi un album ‎cât de curând.”
‎A venit într-o dimineață.
‎Eram în pat, ‎a îngenuncheat lângă mine
‎și mi-a spus:
‎„Mamă, asta e viața ta.”
‎Era foarte serios.
‎„Tu ești profesoară, ai făcut școală.
‎Ești profesoară, ești fericită. ‎Vrei să fiu și eu fericit?”
‎„Da, vreau.”
‎„Mamă, uite ce planuri am, ‎iar asta mă va face fericit.”
‎„Și cine te va ajuta, Christopher?”
‎A spus: „Un tip…
‎pe nume Puffy.”
‎A spus: „Al naibii Puffy!”
‎Primul producător cu care l-am pus ‎în legătură a fost Easy Mo Bee.
‎PRODUCĂTOR MUZICAL
‎Managerul meu de la acea vreme ‎mi-a spus: „Vreau să te vezi
‎cu Andre Harrell și cu Puffy
‎pentru Biggie Smalls, un nou artist.”
‎Aflasem că locuia în apropiere.
‎Eu eram pe Clinton, între Gates și Greene.
‎Era după colț și la trei străzi distanță.
‎Lucram la coloana sonoră a ‎Who's The Man, ‎așa că aveam un avantaj.
‎Era extraordinar, ‎deoarece filmul era important
‎pentru promovarea piesei.
‎Am ajuns într-o zi pe Fulton,
‎iar el și Junior MAFIA ‎erau pe stradă și-și făceau treaba.
‎I-am spus: „Big! Am ceva tare. ‎Hai în mașină să auzi.”
‎I-am pus să asculte „Party și Bullshit”.
‎Ce e, Biggie? Fir-ar să fie, fiule!
‎Nu face decât să petreacă.
‎- Numai petreceri și prostii. ‎- Totul e bine.
‎I-am spus că am o idee de piesă.
‎I-a plăcut.
‎Party and Bullshit ‎a fost primul album înregistrat împreună
‎și e un hop-hop clasic,
‎ajutându-l să debuteze ‎ca textier care scrie versuri
‎ce dau o senzație cinematografică.
‎Astfel a luat ființă sonoritatea noastră.
‎Prin „Party and Bullshit” ‎Biggie se prezintă lumii.
‎Pe timp de zi, ‎la radio nu se difuza hip-hop, doar R&B.
‎Deschidea toate ușile!
‎Pricep.
‎Stăteam la colț cu toții
‎și au trecut vreo patru sau cinci mașini ‎din care răsuna „Party and Bulshit”.
‎Ceva nu era în ordine. ‎N-aveam cum să auzim radioul de la colț.
‎Am avut ceva de așteptat
‎chiar după semnarea contractului.
‎Puff spunea că trebuie să așteptăm. ‎I-am spus că voi trafica o vreme.
‎Puff era primul care aflase.
‎„Vor veni contractele ‎și vei primi niște bani.”
‎I-am spus: „În ordine, ‎dar eu știu ce am de făcut.
‎Când ești gata, anunță-mă.”
‎După ce i-am spus asta, m-am întors ‎în apartamentul meu din Jersey,
‎iar el era în Brooklyn ‎și încerca să-și câștige pâinea.
‎A început să se ascundă.
‎Ce vrei, negrule?
‎Cum vrei să facem?
‎Sper să fii civilizat ‎Îmi place să văd negri murind
‎Să le văd creierul pe caldarâm
‎Iar pastorul să spună ‎Că au fost oameni buni
‎A făcut pe omul rău ‎Cu pistolul în mână
‎Acum cântă alături de Elvis
‎Trei în cap ‎Altele șase în pelvis
‎Te pui cu I-God și mori
‎Nenorocit nebun ‎Ia-ți un număr pentru rai
‎Eu am treabă cu Mo' ‎Nu cu rahatul din Ku Klux
‎Sex la înălțime ‎Ce vrei, negrule?
‎Eu și Big stăteam deseori de vorbă…
‎Era prima dată când a venit la mine ‎crezând cu adevărat
‎că avea o șansă să reușească.
‎„Sper, omule.
‎Fie voi fi închis, fie voi fi ucis.
‎Nu pot jefui oameni la nesfârșit.”
‎Așa că purtam…
‎astfel de discuții.
‎Îi vedeam pe Big, ‎pe D. Roc și pe Junior MAFIA
‎și mereu mă întrebam:
‎„Ați fost vreodată pe undeva?”
‎Voiam să-i scot de pe străzi.
‎Dacă era după mine, ‎nu ar fi stat pe străzi,
‎pentru că nu-mi plăcea ce făceau.
‎Făceau ceea ce simțeau ‎că trebuie să facă.
‎Treceam pe lângă ei uneori cu mașina
‎și fără motiv, nici măcar pentru muzică…
‎Sigur că aveam muzică în mașină.
‎Mergeam și îi luam cu mine. ‎Erau pe stradă și păreau că se prăbușesc.
‎Uitați-vă la umflatul de Rerun. ‎Du-te în altă parte.
‎„Să mergem la o plimbare.”
‎Mergeam oriunde.
‎Urcam pe centură
‎și ocoleam tot orașul.
‎În timpul acestor plimbări,
‎aveam ocazia să-l cunosc mai bine.
‎Vorbea cu mine.
‎Îmi spunea că mama lui e bolnavă.
‎Avea cancer mamar.
‎Îmi spunea: „Mo, îți spun, omule.
‎E greu. Mi-e greu acum.”
‎Zicea: „Trebuie să reușesc.”
‎Îmi amintesc că mi-a spus:
‎„Dacă nu-mi iese treaba cu Puffy, ‎mă întorc pe străzi.”
‎Nu-mi doream să se întâmple așa ceva.
‎Rolul meu era să fac cea mai bună muzică,
‎cea mai răsunătoare muzică ‎care să-l ajute
‎să iasă de acolo și să se lanseze.
‎Așa că făceam muzică ‎pentru a scăpa amândoi de acolo.
‎Rahat, mama are la sân cancer
‎Nu mă întreba de ce zbier
‎Lucrurile s-au schimbat
‎În acele vremuri, ‎Christopher petrecea mult timp în studio.
‎Nu voiam să îl stresez.
‎Dar se vedea că e îngrijorat
‎că s-ar putea să aflu că am cancer.
‎Dar n-am stat niciodată de vorbă ‎despre treaba asta,
‎pentru că voiam să-și vadă de viață.
‎Nu voiam să-și facă griji pentru mine.
‎I-am spus că totul va fi bine.
‎Cu ea lucrurile stau altfel.
‎E Mom Duke. Cum să mă comport ‎când știu că are cancer?
‎Ce să-i spun? ‎„Du-te naibii! Ia-ți singură ceaiul!”
‎E vorba de Mom Duke.
‎Trebuie să am grijă de mama.
‎Numai pe mine mă are. ‎Nu are pe nimeni în lume.
‎Când am mers prima dată la…
‎să vorbesc cu Puff, ‎eram asistentul lui personal.
‎Le făceam pe toate.
‎Big era la întâlnire cu Puff, ‎iar eu am intrat în biroul său
‎și am dat cu ochii de tipul acela uriaș
‎care stătea cu spatele
‎și era îmbrăcat în haine de camuflaj.
‎S-a întors spre mine. ‎Avea gluga pe cap și ochelari de soare.
‎Mi-am spus: „Fir-ar!”
‎Își făcea simțită prezența.
‎Am devenit apropiați.
‎Ne-am înțeles bine.
‎Am pierdut-o pe mama la 15 ani ‎din cauza cancerului,
‎iar dna Wallace avea și ea greutățile ei,
‎iar Big era mereu agitat.
‎I-am spus: „O să am grijă de el. ‎Pe cuvânt de onoare.”
‎Mă întâlneam mereu cu Mark. ‎Într-o zi mi-a spus:
‎„Să știți că tot ce face e legal.”
‎Aveam încredere în Mark.
‎I-am spus: „Poftim? Dacă așa stă treaba, ‎îl voi lăsa în grija ta.”
‎Îl țineam ocupat,
‎organizam spectacole.
‎Îmi amintesc de o seară anume.
‎Eram la Teatrul Paul Robeson.
‎Da!
‎Să vă aud!
‎O era mereu alături de el ‎și îi spunea să se concentreze
‎și să muncească mult.
‎O făcea asta mereu.
‎O îl promova pe Big în cluburile mai mici.
‎Nenorocitul e obosit.
‎Veți afla cu toții ‎cine e nenorocitul de aici!
‎Iar Big a făcut show.
‎Toți au luat-o razna.
‎Săream cu toții.
‎Omul meu mă promova. ‎Oriunde mergeam eram cu O,
‎iar negrul spunea: ‎„Băiatul meu va face spectacol.
‎Nu va mai trebui să vindem porcării.”
‎Veneam de la muncă
‎și l-am văzut pe Christopher afară.
‎Mi-a spus: „Mamă, ia ghici.” „Ce e?”
‎„Olie a fost împușcat.”
‎L-am întrebat dacă e în spital.
‎„Nu, mamă, Olie e mort.”
‎Unele lucruri țin de principiu.
‎Iar altele țin de loialitate.
‎Dacă ești un om cu principii,
‎un om care respectă un cod al onoarei,
‎iar cineva îl încalcă…
‎lucrurile o iau razna și…
‎moartea lui O…
‎n-a avut legătură cu banii.
‎A avut legătură cu anumite principii.
‎I-God a intrat în magazin ‎cu gluga pe cap și…
‎Unchiul și-a împușcat nepotul, ‎iar proprietarul magazinului a ripostat.
‎Unchiul a fost și el împușcat și ucis.
‎Era o zonă de război. ‎Nu mai văzusem așa ceva.
‎Se învârteau droguri prin anii '60 și '70,
‎însă treaba asta a fost ca o explozie ‎pe Muntele St. Helens.
‎Deci nu te surprinde ‎schimbul de focuri de azi?
‎Nu, e ceva obișnuit. Cadavre peste tot.
‎L-am pierdut pe O. A fost ucis.
‎Suif a fost închis.
‎Singurii membri de la începuturi ‎suntem eu și Chic.
‎Cam asta e.
‎Te simți norocos că ai supraviețuit?
‎Absolut. Trebuia să fiu cu O.
‎Știți ce spun?
‎Când m-au anunțat că a fost ucis, ‎am fost șocat.
‎Știți ce zic?
‎Fulton e o stradă cu ghinion acum.
‎Dacă pui bazele unei afaceri pe Fulton,
‎începutul ar putea fi bun ‎și lucrurile ar putea merge o vreme,
‎dar sigur se va întâmpla ceva rău.
‎Așa e pe Fulton. E tabu.
‎Mi-am spus: „Trebuie să mă îndrept ‎pentru băiatul meu.”
‎Nici nu…
‎Nu vreau să ajung ca el.
‎Nu asta și-ar fi dorit, așa că o voi face ‎pentru Olie și pentru ai mei.
‎Trebuie să scăpăm din cartier.
‎Cine mă-sa e?
‎La 5:46 dimineața mă sună
‎În zorii zilei să mă indispună
‎Alung somnul din ochi
‎Să văd pe cine să deochi
‎Și-a schimbat modul de abordare ‎și de scriere a rimelor.
‎„Sunt în mod album.” E pe bune.
‎Asta e.
‎Albumul se numește ‎Ready to Die. ‎E vorba despre ce mi s-a întâmplat.
‎Sunt gata să mor ‎și nimeni nu mă poate salva
‎Mă fut în lumea asta, ‎în mama și în a mea fată
‎Viața mea e ca o împletitură
‎Sunt gata să mor!
‎La finalul primului vers:
‎„Mă fut în lumea asta, ‎în mama și în a mea fată,
‎Viața mea e ca o împletitură, ‎Sunt gata să mor!”
‎A ieșit din cabină.
‎I-am spus: „Știi că ai spus ‎ce ai spus de mama ta?”
‎Mi-a răspuns: ‎„Nu sunt gata să mort, e doar…
‎ceea ce simt eu, frate.
‎Ceea ce simt e foarte serios.”
‎Un negru ar spune:
‎„Mă fut! Dacă mor, ‎nu-mi mai fac griji pentru nimic.
‎Mi se rupe. Ajung în rai sau în iad.
‎M-aș relaxa pur și simplu.
‎Nu aș mai avea nicio grijă.”
‎Despre asta era vorba, ‎nu despre faptul că m-aș sinucide.
‎Dar, dacă aș fi mort, mi-ar fi mai ușor.
‎- Intrăm în camera de creație. ‎- Porniți aerul condiționat?
‎Are nevoie de aer condiționat. ‎Uriașii transpiră mult.
‎La naiba cu ceilalți uriași. ‎Aici e un barosan de zile mari.
‎Grozavă apropo de ‎Ready to Die
‎a fost relația cu Puff.
‎O vedeam ca pe o colaborare
‎între un mare regizor de cinema ‎și un mare actor.
‎Cum ar fi Coppola și Pacino.
‎Sau Scorsese și De Niro.
‎Aveau o colaborare foarte strânsă.
‎Atunci când înregistram un album ‎voiam să dau viață unei iluzii.
‎Vreau să închizi ochii și să încerci
‎să te teleportezi ‎într-un Jeep Land Cruiser în Brooklyn.
‎Vreau să simți atmosfera ‎și să iei pulsul străzii.
‎Vreau să o simți.
‎Treceam zilnic pe la el ‎în timp ce înregistra ‎Ready to Die,
‎pentru că stăteam ‎la câteva străzi distanță
‎și treceam pe lângă casa lui ‎în drum spre tren.
‎Comunicam punându-ne muzică unul altuia.
‎Cum ar fi Jeru the Damaja, Wu-Tang.
‎The Chronic ‎a fost albumul ‎care i-a rămas cel mai mult în minte.
‎Fiecare perioadă ‎e reprezentată de albume bune,
‎dar, la începutul anilor '90, ‎New Yorkul secase.
‎Nu se mai scoteau hituri.
‎Alți debutanți duceau muzica mai departe
‎decât reușiserăm noi vreodată în New York.
‎Apoi au început ‎să curgă hiturile pe Costa de Vest.
‎Nu-mi venea să cred!
‎Nu voiam un ‎The Chronic ‎de pe Coasta de Est.
‎Lucram deja la ‎Ready to Die, ‎dar ne-a impulsionat să fim mai profunzi.
‎Vestul devenise mai puternic ‎din punct de vedere muzical,
‎pentru că aveau filme ‎ca ‎Băieții din cartier.
‎Despre viața din orașul lor.
‎Asta vreau și eu. ‎Ca negrii să afle cum stau lucrurile.
‎Să asculte muzică ‎și să afle cu ce ne confruntăm.
‎Pe unii artiști trebuie să-i convingi ‎să spună adevărul
‎și să vorbească despre viața lor.
‎Din prima zi, el…
‎a cântat ‎de parcă n-ar fi avut nimic de pierdut.
‎Ready to Die‎ e greu de digerat.
‎De la prima și până la ultima piesă
‎ți se vorbește ‎despre o tentativă de sinucidere.
‎E vorba despre un om ‎care a decăzut mult și a renunțat.
‎Jur pe Dumnezeu că vreau
‎Să-mi tai venele și să pun punct
‎Întregul album se adresa acestor oameni.
‎- Haide! ‎- M-am săturat să fiu mințit
‎M-am săturat de târfe
‎- M-am săturat de vorbe ‎- Big, calm!
‎Big?
‎Unde putem găsi albumul tău?
‎Va fi ca „Party and Bullshit”?
‎Nu, gata cu rahaturi vesele.
‎A trebuit să scriu o piesă veselă ‎pentru un film vesel.
‎Sunt un dur de pe stradă. ‎Sunt și voi rămâne un golan.
‎Operam încă pe străzi…
‎Mă îndoiam că vom reuși vreodată.
‎Cu toții ne-o doream,
‎dar nu îndrăzneam ‎să visăm la cai verzi pe pereți.
‎Nu aveam noi norocul ăla.
‎Christopher voia ‎să continue ilegalitățile de pe stradă,
‎dar și să încerce cu muzica. ‎Dacă avea să-i reușească:
‎„Bine, lăsăm strada ‎și ne ținem de muzică.”
‎Dacă n-avea să-i iasă cu muzica: ‎„Mă întorc la ale mele.”
‎Jan venise în vizită.
‎Din câte am înțeles, era „iubita” lui.
‎Brusc, s-au despărțit.
‎Pun dubla acolo…
‎Era la studio, dar a venit acasă.
‎Mi-a spus: „Mamă!”
‎„Da?”
‎„Jan e însărcinată.”
‎„Îți permiți să fii tată?
‎Vă căsătoriți?” „Nu!”
‎„Dumnezeu să te ajute.”
‎VOLETTA, 16 ANI
‎Când am ajuns în Brooklyn, ‎lucram la un birou
‎și urmam școala de asistente.
‎Mama își făcea griji pentru mine.
‎Dar l-am cunoscut pe Selwyn, ‎tatăl lui Chris,
‎și am mers cu el ‎să văd ‎The Harder They Come.
‎Erau mulți jamaicani acolo.
‎Am făcut un tur minunat cu barca.
‎Sunt amintiri minunate.
‎Fără să-mi dau seama,
‎am rămas gravidă.
‎I-am spus prietenei mele că sunt gravidă.
‎M-a întrebat: „Ți-a spus că e însurat?”
‎Iar asta m-a terminat.
‎CHRISTOPHER WALLACE ‎NĂSCUT PE 21 MAI 1972
‎S-a născut copilul meu.
‎Brusc, lucrurile s-au învolburat.
‎Salwyn a sunat și mi-a spus ‎că ar vrea să ne vadă.
‎I-am spus: „Vino dimineață. Eu merg ‎la muncă și n-o să-ți țin de urât.”
‎Era foarte mârșav. Voia să vină seara, ‎când fiul meu dormea. Ba nu!
‎Nu l-am mai văzut niciodată.
‎Nu mi-l amintesc. Am văzut fotografii.
‎N-aș vrea să-l văd.
‎Ce aș avea să-i spun? ‎Ce ar avea oare să-mi spună?
‎N-am nevoie de sugaciul ăla.
‎N-am nevoie de el. ‎Mama e tot ce-mi trebuie.
‎Mi-am privit copilul ‎și mi-am spus: „Dumnezeule!
‎Te-am adus pe această lume, ‎dar ce pot eu să-ți ofer?
‎Am putere și hotărâre ‎și-l am pe Dumnezeu.”
‎Și mi-am spus: „Voi reuși.”
‎Doar pe ea o am.
‎Nu-l știu pe tata. Nu-l cunosc.
‎Mama se trezea, mergea la școală, ‎la muncă…
‎- E puternică. ‎- …se întorcea la școală seara.
‎- Da. ‎- Doar pentru mine.
‎Mi-a spus: „Mamă, copilul e frumos.”
‎Am văzut copilașul,
‎l-am privit și am început să plâng.
‎M-a privit și a spus: „Mamă.
‎Fir-ar! Nu e așa urâtă!
‎Mamă, e frumoasă! De ce plângi?”
‎„Ce ai să-i oferi fetiței?”
‎Se afla la jumătatea albumului.
‎Într-o zi, Andre Harrell a intrat ‎în biroul meu și mi-a spus:
‎„Avem o problemă. ‎Sunt doi regi într-un singur castel.”
‎Când Puff a fost concediat,
‎nu știam ce vom face.
‎Încercam să ne dăm seama.
‎Pe mine mă interesa ‎ce avea să facă Biggie.
‎Reacționa la fiecare piedică.
‎Încă era foarte sceptic ‎la tot ce se întâmpla.
‎„E pe bune sau nu?”
‎Treaba cu muzica nu-i era foarte clară.
‎Multe decizii proaste le-a luat ‎din dorința de a nu fi falit
‎și de a-și întreține familia.
‎Chiar dacă schimbarea nu ne afectase ‎prea mult,
‎înțelegeam că i s-a dat o șansă ‎și că urma să-i dea cu piciorul.
‎CHRISTOPHER, 21 DE ANI
‎Aici a plecat Big din oraș.
‎S-a dus în Carolina de Nord ‎ca să facă trafic.
‎S-a dat la bani. Așa ajungem aici?
‎Cocaina se dădea cu 20 ‎în Carolina de Nord.
‎În New York o vindeam cu cinci dolari,
‎iar în Carolina de Nord, cu 20.
‎Jan avea rude acolo.
‎N-am stat pe gânduri.
‎Simțeam că o să-l pierd
‎și mi-am amintit să-i spun lui Puff.
‎Știam că se va înfuria, ‎dar voiam să-i salvez viața.
‎Am ridicat telefonul și i-am spus
‎că îi înțeleg dorința ‎de a-și întreține familia
‎și de a deveni bogat.
‎Eu trecusem ‎printr-o tragedie cu tatăl meu.
‎Și el vindea droguri și făcea învârteli, ‎dar a fost ucis pe când aveam doi ani.
‎I-am spus: „Cu drogurile poți ajunge ‎fie la închisoare, fie la morgă.”
‎I-am spus că voi continua să încerc
‎și știu sigur că voi reuși.
‎I-am spus: „Dacă vrei să faci asta,
‎vreau să-ți asumi responsabilitatea. ‎Nu poți continua cu amândouă.”
‎Și a spus: „Nu, vin cu tine.
‎Sunt alături de tine orice hotărâre iei.”
‎Când a început să-și dedice viața muzicii
‎și să aibă un țel, totul s-a schimbat.
‎Atrăgea numai energii pozitive.
‎Da.
‎Tuturor celor ce au dat de greu
‎Le spun că totul e bine
‎Atenție
‎A fost doar un vis
‎Citeam revista Word Up!, am zis
‎Salt-n-Pepa și Heavy D ‎De limuzină nu s-au dezis
‎Cu postere pe pereți ‎Sâmbăta cu Rap Attack
‎Mr. Magic, Marley Marl
‎Ascultam caseta până la final
‎Fumam iarbă în foaie de Bambu
‎- Fumam Private Stock ‎- Da
‎În trecut
‎Când aveam cămașă în carouri
‎Cu pălărie asortată
‎Vă amintiți Rappin' Duke?
‎Nu credeați că hip-hopul ‎Va ajunge aici
‎Ajungând în studio ‎cu acest model de album,
‎i-a amintit de ceva ‎ce îl făcea să se simtă bine.
‎Era complet opusul obscurității.
‎Am apărut în videoclipul „Juicy”.
‎L-am întrebat de ce nu angajează o actriță ‎și mi-a spus că o va face după ce mor,
‎dar că își dorea să o fac eu.
‎Și îi place să se laude cu mine
‎Zâmbește când mă vede în ‎The Source, ‎e bine
‎Ne enerva ‎Când proprietarul ne insulta
‎Nici nu mă mir că Crăciunul ne sălta
‎Aniversările erau cele mai grele
‎Acum la șampanie vin vorbele
‎Eram fericită că făcea ceva
‎cu viața lui.
‎Nu-mi mai făceam griji pentru el.
‎Lumea îi aștepta albumul, ‎era un pas important pentru New York.
‎Apoi am lansat ‎Ready to Die ‎și s-a terminat.
‎Jocul se terminase.
‎Dacă stăteai la intersecția 145 cu 8, ‎pe Flatbush
‎sau în față la Juniors…
‎Din fiecare mașină răsuna ‎Ready to Die.
‎Plimbarea leneșilor.
‎Ce mama dracului?
‎Am fost invitați ‎să dăm un concert în Londra.
‎Mă simt ca în spațiu.
‎Eram pe scană, cântam…
‎dar nici nu ne auzeam vocile ‎de publicul care cânta.
‎Ne transmiteau multă energie.
‎Nu ne venea să credem că ne cunosc ‎și că ne iubesc.
‎Au simțit ce încercam noi să transmitem.
‎Biggie!
‎Biggie, vreau să ți-o trag!
‎Cum a fost să fii Biggie?
‎Sunt „Big, Notorious Big”.
‎E prima dată. Am primit niște hârtii.
‎Adevăratul Biggie Smallz ‎mă va da în judecată
‎dacă îi voi mai folosi numele vreodată.
‎Așa că vă rog să-mi spuneți ‎The Notorious B.I.G.
‎Spuneți-mi „Big”, „Notorious Big”, oricum…
‎Gata cu „Biggie Smalls”. S-a zis cu asta.
‎S-a maturizat foarte repede. ‎„Vreau să am grijă de fiica mea.”
‎- Ce drăguță e! Apropie. ‎- Nu-i așa?
‎„Vreau să o știu pe mama bine.
‎Vreau să devin antreprenor.
‎Vreau să am o viață.”
‎Voia să trăiască.
‎Apropo de titlul albumului, ‎acesta era un strigăt de afirmare
‎a vieții.
‎Piesa mea preferată de pe album ‎a fost cea cu pata roșie de pe frunte.
‎Facem videoclip pentru „Warning”.
‎Când a cântat „Warning”…
‎Vor cânta piese lente ‎Vor fi flori și complimente
‎Dacă aripile-mi sunt frânte
‎Credeam că e un film. Incredibil!
‎Tragi cu arma de parcă ești Scarface.
‎Big apărea în videoclip.
‎Da.
‎- Cine urmează? ‎- M-ai prins?
‎D Roc! Ce faci, omule?
‎Căcatul ăsta nu merge bine. Așa.
‎O altă zi în paradis, ‎bateria e aproape gata, dar mă fut.
‎N-am părăsit New Yorkul decât ca rapper.
‎A fost partea cea mai palpitantă.
‎Mulți oameni nu părăsesc cartierul.
‎Pe rampă!
‎Te iubesc, Biggie!
‎Dacă reușești să pleci, vezi lucruri noi.
‎Abia așteptam să povestesc oamenilor ‎ce am văzut în sud.
‎„Casele arată altfel. Autostrada e altfel. ‎Ei nu stau pe la colțuri.”
‎…stau aici.
‎Mă uit cum apune ‎nenorocitul ăsta de soare.
‎Totul arată foarte bine. ‎Munții sunt în fundal. Vezi?
‎Vezi munții, frate? E bestial!
‎Munți nenorociți, frate.
‎Biggie și-a preluat rolul de lider.
‎A învățat ‎să-și ia rolul de tată în serios.
‎Puțină gălăgie pentru B.I.G., ‎ca să-l ducem cu noi în est?
‎Să-l ducem în est!
‎Oamenii aveau echipaje.
‎Acest echipaj era o familie.
‎Erau mulți.
‎Avea grijă de toți.
‎Iar ei aveau grijă unii de alții.
‎Eram foarte mândru de el…
‎pentru că știam de unde a pornit.
‎Nu-mi venea să cred!
‎Băiatul era o stea.
‎REGELE NEW YORKULUI PREIA CONTROLUL
‎M-a surprins să aud că-l numeau „Regele”.
‎E normal să fiu mândru și fericit.
‎„Uitați-vă la băiatul meu.”
‎Îi spuneau „Regele New Yorkului”.
‎Era timpul să lucrăm la următorul album. ‎A început să resimtă presiunea.
‎- Del Vec… ‎- Ne întoarcem la studio?
‎Ce faci, fiule?
‎- Da! ‎- Ce…
‎Nu forțez lucrurile.
‎Nu vreau ‎să forțez lansarea unui nou album.
‎„Stai să împușc trei negri ‎și să fac o piesă despre asta.”
‎Scriu despre ce trăiesc. ‎Acum pot scrie despre afacerea asta.
‎- Bad Boy pe veci! Mafia pe veci! ‎- Nu?
‎Uite cum procedează Puffy. ‎Lui Puffy îi vine în minte un ritm.
‎Poate că suntem într-un club
‎și aude piesa Dianei Ross, ‎„I'm Coming Out”.
‎Vede publicul sărind pe ringul de dans
‎și spune: „Și eu vreau sta.”
‎B-I-G P-O-P-P-A
‎Nicio informație pentru DCD
‎Pentru agenții federali sunt un nasol
‎Îmi ascultă și telefonul de la subsol
‎Ne-am cunoscut ‎la o ședință foto organizată de Puff
‎pentru artiștii ‎de la noua lui casă de discuri.
‎Începuse să vadă în perspectivă.
‎Ce mai faci? Încântată! Cum să-ți zic?
‎Îmi place când îmi spun Big Poppa!
‎Voia să joace în filme, voia să facă modă
‎și își dorea să aibă o marcă proprie ‎și să fie impresar.
‎Voiam să mă ocup de orice ‎câtă vreme eram plătit.
‎- Da. ‎- Nu conta ce.
‎- Fie că erau filme, televiziune. Pricepi? ‎- Da.
‎Să ajungi de la trafic de droguri ‎la asta?
‎- Îți place, nu? ‎- Sigur că da.
‎Simțea presiune din toate părțile.
‎Mediul în care ne învârteam, ‎situația cu Tupac și multe altele
‎era ceva nou pentru noi
‎și se temea să nu fie scos ‎din schema primului album.
‎Lumea va întreba despre Tupac.
‎Nu-ți place acest subiect?
‎- Nu erați apropiați? ‎- Ba da.
‎Colaborările și experiențele ‎cu Tupac îi apropiaseră.
‎Fuseseră prieteni.
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎- Ești gata pentru ceva neprelucrat? ‎- Să te aud, cățea.
‎Bine.
‎Să vezi cu ce o să te lovesc. Începi tu?
‎Știți cum sunt negrii ‎Vor să-l vadă pe adevăratul Pac
‎Și să vadă dacă e negrul din film ‎O să le arăt calm
‎Pe nenorociți îi rup ‎Ca apoi s-ajung la zdup
‎Îl am alături pe B.I.G
‎Asta a fost înainte de conflict. ‎Înainte să apară problemele.
‎Ce e cu tine și cu Tupac?
‎După ce a fost împușcat.
‎Poliția declară că rapperul Tupac Shakur
‎tocmai intra în holul ‎clădirii studioului de înregistrări
‎din apropierea Times Square ‎după miezul nopții,
‎când el și prietenii lui ‎au fost atacați de trei hoți.
‎În una dintre piesele lui te acuză ‎că i-ai trimis să-l împuște.
‎- De ce? ‎- E adevărat?
‎- Nu, fals. De ce aș face asta? ‎- Bine.
‎Dacă te comporți ca un gangster ‎sau ca regele New Yorkului,
‎la asta mă aștept.
‎La primul pas greșit, ‎o să-ți distrug imperiul.
‎A venit vremea.
‎Oamenii…
‎Doamne, nu știu cum s-o spun… ‎Oamenii vor să vadă lucruri.
‎Își doresc să vadă situații-limită. ‎Vă amintiți jocul „telefonul fără fir”?
‎Îi șopteai cuiva ceva,
‎acea persoană șoptea altcuiva, ‎iar la tine se întorcea altă poveste.
‎Cam așa s-a întâmplat. ‎De aici a pornit o poveste,
‎iar pe Coasta de Est a ajuns ‎o cu totul altă versiune.
‎N-am nicio legătură.
‎A fost o coincidență ‎faptul că se afla în studio.
‎Știți ce spun?
‎N-are cum să spună cine anume i-a copt-o, ‎așa că s-a gândit să dea vina pe mine.
‎I-a frânt inima când totul a luat-o razna.
‎Toți rapperii slabi, ‎Nas și ceilalți sugaci,
‎se zbat între est și vest ‎de parcă ar fi un joc.
‎Nu e un joc.
‎Dacă ar fi șah, ‎am fi spus șah-mat acum trei ani,
‎pentru că i-am tot bătut. Nu e un joc.
‎Ni se părea că suntem implicați ‎într-o piesă de teatru fără să știm.
‎Iar asta…
‎avea să explodeze ‎asemenea celorlalte rivalități hop-hop.
‎Shakur era în drum spre petrecerea
‎de după meciul ‎dintre Mike Tyson și Bruce Seldon.
‎Tupac Shakur a murit în seara asta ‎într-un spital din Las Vegas.
‎Rapperul de 25 de ani era pe bancheta ‎din spate a unui BMW negru
‎aflat într-un convoi, iar Poliția ‎din Las Vegas declară că s-au tras focuri
‎dintr-un Cadillac aflat în trecere.
‎Îmi amintesc că m-a sunat plângând ‎după ce a fost ucis Tupac.
‎Când vorbea despre Olie și Tupac
‎erau momente când se întrista.
‎Moartea lui Tupac l-a afectat puternic,
‎dorindu-și foarte mult
‎să scoată un album ‎și să schimbe puțin atmosfera.
‎În ‎Life After Death ‎era vorba ‎despre grija față de familie,
‎despre mama lui,
‎transformând totul în hip-hop.
‎După ce a terminat albumul, ‎primul loc unde și-a dorit să se ducă
‎a fost California.
‎„Vreau să îndrept lucrurile.”
‎Muzica lui a fost…
‎a fost strategia lui ‎de a se apropia de fani
‎și de a lăsa la o parte negativitatea ‎și porcăriile din trecut.
‎Mi-a spus ‎că trebuie să meargă în California.
‎Ultimul lucru pe care i l-am spus: ‎„Ai grijă de tine acolo.”
‎CHRISTOPHER, 24 DE ANI
‎Avem nevoie de un cărucior.
‎Sunt în apartament. E foarte înnorat.
‎Zece negrii au fumat 30 de țigări.
‎Știam că e în L.A.
‎și mai știam că acolo ‎încă era zonă de război.
‎Îmi făceam griji că nu era pregătit
‎pentru a fi acolo.
‎Să fi văzut țigările pe care le-am fumat. ‎Ne-a luat o oră să fumăm una.
‎Am luat o pungă de tutun și l-am rulat ‎tot în două bancnote de 50 și una de 20.
‎Cam atât era de mare.
‎Buddha a tras-o.
‎- Da, omule. ‎- Am tras-o toată.
‎Da, omule.
‎Vreau să le dau o petrecere.
‎Toată marijuana.
‎Aici e. Bine?
‎Ne distrăm în Cali. ‎Șeful Coastei de Est a sosit.
‎Aș vrea ca lumea să afle că am sosit. ‎Știți ce spun?
‎Nu plec nicăieri. ‎Bad Boy nu pleacă nicăieri.
‎Ați auzit zvonurile, da?
‎Nu dați ascultare zvonurilor.
‎Profitați de ocazie să cunoașteți omul
‎înainte să îl judecați ‎și nu doar când vine vorba de mine.
‎Dacă aflați ceva despre un om, ‎nu spuneți pe loc: „Nu-mi place.”
‎Căutați informații.
‎Aflați lucruri.
‎Voi continua să cânt ‎și să vă fac să dansați,
‎să faceți copii și tot ce vreți.
‎Sunt aici. Eu și Ceaselia, omul meu,
‎vom continua să facem asta la nesfârșit.
‎Am deschis televizorul duminică dimineață.
‎A plecat de la o petrecere spre dimineață…
‎Am văzut la televizor:
‎„The Notorious B.I.G.
‎a fost împușcat ‎în Los Angeles azi-noapte.”
‎Suspecți necunoscuți au tras ‎de mai multe ori
‎în victima cunoscută pe numele ‎de Christopher Wallace, de 24 de ani.
‎Shakur apare și el în frescă. ‎Polițiștii nu sunt siguri…
‎Au încercat să-l opereze de urgență.
‎A fost declarat mort.
‎Nu-mi venea să cred.
‎Nu înțeleg de ce…
‎i-au luat viața în felul acesta.
‎În acea ultimă noapte, am vorbit
‎despre lucrurile frumoase ‎pe care voiam să le facem.
‎Era pregătit să-și împlinească destinul.
‎Un roșu la semafor ‎poate schimba o viață.
‎Pe veci.
‎Eram cu el în mașină.
‎A fost menit să fiu acolo.
‎Există un motiv pentru care sunt în viață.
‎Trebuie să aflu care e acela.
‎CHRISTOPHER WALLACE A MURIT ÎN LOS ANGELES ‎ÎN 9 MARTIE 1997 LA 1:45
‎AVEA 24 DE ANI ‎RĂMÂNE O CRIMĂ NESOLUȚIONATĂ
‎Venind de la înmormântare…
‎mă simțeam ca într-un vis.
‎Nu plângeam.
‎Acea zi…
‎a fost prea grea.
‎N-am vărsat o lacrimă.
‎Nu aveam lacrimi.
‎Cu toți acei oameni pe drum…
‎cearceafuri cu „Adio, Biggie”…
‎Am ajuns în Saint James Place
‎și am văzut mulțimea…
‎Doamne, puștiul ăsta a fost iubit.
‎Atunci am văzut iubirea.
‎Dar nu mi-am dat seama
‎decât când am ascultat.
‎Am ascultat o singură dată.
‎Am ascultat albumele doar o dată. ‎N-am vrut să le ascult de două ori.
‎Am ascultat o singură dată.
‎Și m-au podidit lacrimile.
‎A trebuit să mă ocup de dna Wallace.
‎Tocmai își pierduse fiul.
‎Eu pierdusem un prieten. ‎Copiii își pierduseră tatăl.
‎Mami!
‎FIICA LUI CHRISTOPHER
‎FIUL LUI CHRISTOPHER
‎Când îmi privesc fiica și fiul,
‎știu că am pentru ce să trăiesc.
‎Fac toate astea pentru ei.
‎Tot ce fac e pentru ei.
‎Până în spate.
‎Aprindeți-le!
‎Big fusese binecuvântat cu un talent
‎care a salvat multe vieți, ‎dar nu și pe a lui.
‎Știți ce spun?
‎Mă lovește.
‎Îmi dau seama din când în când ‎că n-o să-mi mai văd micul prieten.
‎E minunat ‎să văd fresce cu el prin cartier
‎și să văd cât de departe a ajuns
‎în mentalul colectiv.
‎E o legendă a lumii.
‎După moartea lui BIg,
‎știam că efectul va ajunge
‎la milioane de oameni de pe întregul glob.
‎Mi-a dat un țel.
‎M-a învățat ‎cât de importantă și scurtă e viața.
‎Dar și cât de importantă e credința.
‎A dus o viață atât de însemnată,
‎că a dat naștere viitorului hip-hopului.
‎N-a murit degeaba,
‎iar el avea să trăiască veșnic ‎prin muzică.
‎Am spus mereu că eu sunt ochii lumii.
‎Pentru că am făcut multe rahaturi!
‎Dar trebuie să înveți din greșeli.
‎E momentul să-mi spun povestea.
‎N-am să spun niciodată: „Nu faceți asta.”
‎sau „Faceți așa.”
‎E pur și simplu povestea mea:
‎„Așa stă treaba.”
‎BIGGIE A FOST INTRODUS ÎN ROCK-AND-ROLL ‎HALL OF FAME ÎN 2020
‎A VÂNDUT PESTE 30 DE MILIOANE DE ALBUME ‎ÎN TOATĂ LUMEA
‎A SCHIMBAT CURSUL HIP-HOPULUI ‎PENTRU TOTDEAUNA
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan