Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אני לא אומר שזה יהיה קל.‬
‫אני אומר שזה יהיה כדאי.‬
‫כל דבר הוא אפשרי אם מנסים.‬
‫אנשים מאשימים את המזל, הגורל, הקארמה…‬
‫יודעים מה עומד תמיד מאחורי כישלון?‬
‫״אני לא יכול יותר״,‬
‫״אני מוותר״…‬
‫אף פעם לא ״אמשיך להילחם‬ ‫על מה שאני באמת רוצה״.‬
‫כשלא נלחמים על מה שרוצים, יש לזה שם:‬
‫״הפסד״.‬ ‫-מה אתה יודע על להילחם?‬
‫גמרת אוניברסיטה ואבא שלך סידר לך עבודה.‬
‫לאורה כבר שבע שנים הולכת לאודישנים…‬ ‫-בין ארבע לשבע.‬
‫וכולם אומרים לך ״לא״.‬ ‫-לא כולם.‬
‫״אין דבר העומד בפני הרצון״ זה נחמד,‬ ‫אבל עד גבול מסוים.‬
‫היא תעבוד רוב החיים שלה,‬
‫והדרך היחידה להיות מאושר‬ ‫היא לעשות מה שאוהבים.‬
‫לא שווה לה להמשיך להילחם על זה?‬ ‫להילחם על החלום שלה?‬
‫כן, אבל שמע…‬
‫כן, הבירות עליי. עוד אחת?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫רגע, ״מיסטר וונדרפול״…‬ ‫זה אומר שתמיד חלמת לכתוב זבל באינטרנט?‬
‫סליחה, אבל המאמרים שלי‬ ‫הם עיתונות חוקרת עם מקורות אמינים.‬
‫ברצינות?‬ ‫-עוד שלוש, בבקשה.‬
‫המאמר האחרון שלך היה‬ ‫״חרדה, לחץ, ועוד מחלות פיקטיביות״.‬
‫אנשים מתלוננים בגלל שטויות.‬
‫ו״האמהות שלי לסביות וזה מגרה אותי״?‬
‫סיפור אמיתי. בחור מסביליה. מסכן.‬
‫״כדי להשכיב אותה,‬ ‫גרום לה להאמין שלמדתם באותו בית ספר״.‬
‫נבדק והוכח. מאה אחוזי הצלחה.‬
‫כן, בטח.‬
‫בואו, תבחרו מישהי בבר. כל אחת.‬
‫נתערב על סיבוב של בירות.‬ ‫-טוב!‬
‫הבלונדה על הבר.‬
‫זאת שהסתכלת עליה כל הערב.‬
‫בסדר.‬
‫לאוריס…‬
‫אל תחכי לי.‬
‫סליחה! שפכתי לך את הדרינק.‬
‫מה? בכלל לא היה לי דרינק ביד.‬
‫יותר טוב. אזמין אותך.‬
‫אה, רצית להתחיל איתה?‬
‫לא. כלומר כן.‬
‫אבל לא בגלל שרציתי, פשוט…‬
‫תראי, אגיד לך דוגרי:‬ ‫התערבתי עם החברים שלי.‬
‫סתם, שטות… שאצליח להתחיל איתה.‬
‫אני התערבתי עם החברות שלי‬ ‫שאצליח להתחיל איתך!‬
‫איתן.‬ ‫-הבנתי.‬
‫טוב, עכשיו ברצינות. תעזור לי.‬ ‫לא בא לי לקנות להן סיבוב.‬
‫חוץ מזה, יש לי שיטה בדוקה לכבוש אותך.‬ ‫-כן? איזו?‬
‫מבט.‬
‫תראה.‬
‫סנטר קצת נמוך,‬
‫שפתיים קצת פעורות,‬
‫ואז, אני מביטה למעלה, כאילו…‬
‫כאילו אני מבולבלת,‬
‫ואז…‬
‫בּוּ.‬
‫נכון שעכשיו בא לך לשתות?‬
‫מושלם.‬
‫אוי, סליחה.‬
‫היי!‬ ‫-שנייה.‬
‫לא מתאים לי פה.‬ ‫אני ממהרת וצריכה משהו יותר טוב.‬
‫טוב? אני זזה. סליחה.‬
‫טוב.‬
‫מה אתה עושה שם? נלך שנינו.‬ ‫-למה שלא נישאר פה?‬
‫לא, לא פה.‬
‫תראה, גבר…‬
‫הלילה, אני מחפשת מישהו בשביל…‬
‫לדפוק איתו בילוי.‬ ‫להזדיין ולא להיפגש שוב לעולם.‬
‫תחשוב, מה תמיד דופק בילויים אדירים?‬
‫יום המחרת.‬
‫אם אתה מתקשר, אתה כבד.‬ ‫אם אתה לא מתקשר, אתה מניאק.‬
‫אחר כך אתה פוגש את המשפחה והחברים,‬ ‫עושה כאילו אתה מת עליהם…‬
‫אני שונא לפגוש את המשפחה.‬ ‫-כמו כולם!‬
‫להכיר את האדם השני זה מה שדופק את הקשר.‬
‫בוא נעביר לילה ביחד, ולא ניפגש יותר לעולם.‬
‫זה יהיה לילה מושלם. בלי מעצורים.‬
‫תחליט מהר, אני צריכה לקום מוקדם מחר.‬ ‫-זין…‬
‫מה? אתה מפחד?‬
‫מפחד? עם מי נראה לך שאת מדברת?‬ ‫-אז קבענו.‬
‫אחכה לך בחוץ.‬
‫ומה עם החברות שלך?‬
‫אלה?‬
‫בחיים שלי לא ראיתי אותן.‬
‫רק רגע.‬
‫רוץ.‬ ‫-למה?‬
‫כי הרגע גנבתי את הקסדה הזאת.‬
‫היי, מה בוער לך? מה את עושה?‬
‫היי! רמזור אדום!‬
‫את מנסה להרוג אותנו או מה?‬
‫אתה תמיד כזה כבד?‬
‫לאן נוסעים?‬
‫לאן נראה לך?‬
‫תגידי, לא בא לך לשתות משהו קודם?‬
‫כבר אמרתי לך שאני ממהרת.‬
‫זה מלון חמישה כוכבים.‬ ‫-סליחה?‬
‫ארבעים ושתיים.‬ ‫-בואי נראה…‬
‫כלום. תודה.‬
‫חתונה.‬ ‫-חתונה? ברצינות?‬
‫בחתונות יש כל מה שצריך‬ ‫בשביל הלילה הכי טוב בחיים,‬
‫בתנאי שאתה לא זה שמתחתן, כמובן.‬
‫ורצית לשתות משהו, לא?‬
‫חופשי על הבר!‬
‫תשתדל לעמוד בקצב.‬
‫לא! לא יכול להיות!‬
‫בת דודה שלי תהרוג אותי. אפשר להיכנס?‬
‫כן, אם תגידי לי את שמך.‬
‫היא תכעס! מאז שהיינו קטנות…‬ ‫״אמות אם לא תבואי לחתונה שלי״!‬
‫ובחיי, אני לא רוצה שהיא תמות!‬
‫״מוהפי ומלווה״. זה אנחנו.‬
‫מוחפי?‬
‫מוהפי.‬ ‫-ומלווה.‬
‫טוב. אבל זה אירוע בלבוש רשמי.‬
‫גם אתה שונה להתחפש בשביל להשתלב?‬
‫שלי דווקא יפה, לא?‬
‫נראה טוב.‬
‫או מאמה!‬
‫איזה אדיר!‬
‫מה אנחנו עושים פה?‬
‫מה שעושים בחתונות!‬
‫אוכלים…‬
‫ושותים.‬
‫שלום, מה שלומך?‬
‫שיואו, כמה זמן לא נפגשנו… את נראית מהמם!‬
‫שלום.‬
‫שלום, מה שלומך?‬
‫תראו, אני בת דודה של הכלה.‬
‫לחיי הכלה!‬
‫לחיים!‬ ‫-לחיים!‬
‫את משוגעת, את יודעת?‬ ‫-אמרו לי כבר פעם.‬
‫ובכן… בבקשה…‬
‫בתור השושבין, עליי לומר כמה מילים.‬
‫אני מעריך מאוד את הזוג הזה,‬
‫ואני חושב שאני מדבר בשם כולם‬
‫כשאני מאחל לכם‬
‫נישואים מאושרים ביותר.‬
‫לחיים.‬
‫לחיים!‬ ‫-לחיים!‬
‫איזה מין ברכה מחורבנת?‬
‫לבת דודה שלי מגיע יותר. לא?‬
‫בוא נראה…‬
‫שלום. סליחה.‬
‫שלום. מה שלומכם? ערב טוב.‬
‫סליחה, אבל לא…‬ ‫לא יכולתי שלא להגיד משהו.‬
‫רק רציתי להגיד לחתן ולכלה‬
‫כמה אני גאה בהם.‬
‫אנחנו, שמכירים אותם היטב,‬ ‫יודעים שהם האהבה בהתגלמותה,‬
‫וגם ההתמדה.‬
‫למצוא אהבה בימינו זה מסובך.‬
‫למצוא מישהו…‬
‫שיאהב אותך בטוב וברע,‬
‫מישהו שימשיך לאהוב אותך…‬
‫גם אחרי שיראה את הצד הכי גרוע שלך.‬
‫זה שמפחיד אותך כל כך.‬
‫וכולנו יודעים איזה מין טיפוס היא הכלה!‬ ‫נכון?‬
‫לחיים ארוכים ומאושרים ביחד.‬
‫יחי החתן והכלה!‬ ‫-יחי!‬
‫ומה עכשיו?‬
‫עכשיו?‬
‫עכשיו החלק הכי טוב.‬
‫סוויטת הכלולות.‬ ‫-די!‬
‫לא ייאמן!‬
‫אני בכלל לא יודע איך קוראים לך.‬
‫עדיף ככה.‬
‫מחר כבר לא נזכור. לפחות אני לא.‬
‫כבר הגיע הרגע הזה של הלילה.‬
‫איזה רגע?‬
‫הרגע שבו אתה אומר לי כמה אני יפה,‬
‫וכמה אתה שמח שהכרנו.‬
‫אה, ברור. הרגע הזה.‬
‫את תיגנבי.‬
‫כשאני מסתכל לך בעיניים.‬
‫אני מרגיש דברים מוזרים מאוד.‬
‫את מוצאת חן בעיניי.‬
‫את מפחידה אותי.‬
‫במידה שווה.‬
‫לא… אל תפסיק.‬
‫תמשיך, כי כמה שיותר קיטשי,‬ ‫יותר טוב. תגביר.‬
‫ו…‬
‫אני רוצה שהלילה הזה לא ייגמר לעולם.‬
‫קרלה.‬
‫קוראים לי קרלה.‬
‫אני אדרי.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫מה הסיפור של כפות הרגליים שלך?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫הן מוזרות!‬
‫אה, תודה!‬ ‫זה כל מה שגבר רוצה לשמוע אחרי הזיון.‬
‫מוזרות בקטע טוב.‬
‫בשבילי, מוזר זה טוב.‬ ‫-כן?‬
‫תראי את שלך.‬
‫צר לי, הן רגילות.‬
‫ואני?‬
‫את?‬
‫אני נורמלית בעיניך?‬
‫תראי לי ת׳תחת שוב?‬
‫מה קורה?‬ ‫-חרא.‬
‫בן זונה מזדיין!‬
‫הייתי צריכה לצאת לפני שעתיים!‬
‫מה זה משנה? אני ממשיך מכאן ישר לעבודה.‬
‫ברכותיי, אבל אני לא יכולה.‬
‫טוב.‬
‫איזה כיף היה…‬
‫אני אוהבת אותך…‬
‫אוי ואבוי.‬
‫חרא!‬
‫מה אתם עושים בחדר שלנו?‬
‫הוא שלכם?‬ ‫-אי־הבנה. טעות בכרטיס.‬
‫יש דברים שכבר אי אפשר לשנות!‬
‫אל תדאגו.‬ ‫-דפקתם לנו את ליל הכלולות!‬
‫אדרי, רוץ!‬
‫אני ארצח אתכם!‬
‫טוב…‬ ‫-שמע, גבר…‬
‫היה לי כיף.‬
‫גם לי, כן.‬
‫היה תענוג, בלה בלה בלה… כל החרא הזה.‬
‫במקומך הייתי רצה.‬
‫אחרי האופנוע?‬
‫לא, אידיוט. הם מאחוריך.‬
‫קרלה!‬
‫היי, אתה!‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫בחיי, ככה זה היה.‬
‫הלילה הכי טוב שהיה לי בחיים, לאורה.‬ ‫היא מדהימה!‬
‫ואת יודעת מה הכי טוב?‬ ‫-תפתיע אותי.‬
‫אני לא יודע עליה כלום.‬ ‫-אדרי, אני באודישן.‬
‫לא החלפנו מספרים… כלום.‬
‫מספר 119, בבקשה.‬
‫ככה לא ניפגש שוב, ולא נוכל להרוס‬
‫את הלילה הכי טוב שהיה לנו בחיים.‬
‫ולמה זה דבר טוב?‬
‫לא משנה. עזבי. את לא מבינה.‬
‫ניפגש בקרוב. צ׳או.‬
‫תאחל לי מזל!‬
‫״שיהיה במזל, לאורי.״‬
‫״תודה רבה, אדרי.״‬
‫בוקר טוב.‬
‫מי המסכנה שנשארה לא מסופקת הפעם?‬
‫מה את כותבת, אנה?‬
‫״איך להתחבב על אנשים ולהישאר חמוצה״?‬
‫מטומטם.‬
‫פוסטמה.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫אבל אל תגלי לאשתי, טוב?‬
‫זין בתחת שלי.‬
‫״פלייגראונד״ עוברים אותנו בקליפים.‬ ‫-קליקים.‬
‫בקליפים.‬ ‫-קליקים.‬
‫שמעתי אותך, חסוס!‬
‫״קיקה״.‬
‫פחות קליפים, פחות פרסומת.‬
‫פחות פרסומת, פחות כסף.‬
‫אז או שתביאו לי רעיונות טריים,‬ ‫רעיונות טובים,‬
‫או שתלכו קיבינימט, תסלחו לי.‬
‫שמעתם? אני מתכוון לכולכם.‬
‫יש לי מאמר על פליטים…‬
‫פליטים לא מביאים ״קליפים״.‬
‫קליקים.‬
‫יש לי קשר עם סוחר סמים מ…‬
‫עוד פעם אחת את אומרת ״סוחר סמים״‬ ‫ואני מעיף אותך מהחלון. הבנת?‬
‫אדרי.‬ ‫-אני על זה. תן לי יומיים.‬
‫תביא לי קסמים. טוב?‬ ‫-מה תגיד על זה?‬
‫״תמצצי לו בצורה גרועה‬ ‫כדי שהוא יחשוב שאת לומדת ממנו״.‬
‫אנה, תקריאי לי את מה שכתבת בינתיים.‬
‫״איך לדעת אם התאהבת״.‬
‫טוב… יותר טוב.‬
‫אבל הכותרת…‬
‫טובה היא לא.‬
‫תשני ל…‬
‫״מדענים מאוניברסיטת מישיגן‬
‫גילו דרך בטוחה לדעת אם התאהבת.‬
‫אתם תופתעו.״‬ ‫-מעולה.‬
‫בחור כארז.‬
‫אנה, תקריאי לי את עיקרי המאמר של אדרי.‬
‫אבל הוא שלי…‬ ‫-המאמר של אדרי. אדרי, תקשיב.‬
‫״מאז שהכרת אותה, אתה חושב עליה כל הזמן,‬ ‫ואתה לא מרוכז.‬
‫הימים נראים בהירים יותר.‬
‫העברת איתה את הלילה הכי מדהים של חייך.‬
‫מאז שהכרת אותה, אתה לא מפסיק לחייך.‬
‫אתה מרגיש שאם לא תראה אותה שוב, תמות.״‬
‫קיטש מבחיל. קליקבייט מושלם.‬
‫בשני על הבוקר נפרסם את זה.‬
‫- אתה אפס -‬
‫אני חייב למצוא אותה.‬ ‫--היא לא אמרה שהיא רק רוצה זיון?‬
‫כשאני אומרת את זה, לא מתקשרים אליי.‬ ‫-בטח יש דרך.‬
‫אין. זה בלתי אפשרי.‬
‫מה ידוע עליה?‬
‫שקוראים לה קרלה.‬ ‫-תחשוב קצת, אדרי.‬
‫לא יודע, לאורה.‬ ‫-עד שהוא מתאהב!‬
‫רגע, תני ברקס. מתאהב?‬
‫אני רק רוצה מספר טלפון.‬
‫נקודה.‬ ‫-אדרי…‬
‫התאהבת.‬
‫זה בסדר. יום אחד זה היה חייב לקרות.‬
‫ההתאהבות הראשונה שלי הייתה‬ ‫במורה שלי להתעמלות, מבלי שהבנתי.‬
‫כל פעם שהגעתי לשיעור שלו…‬
‫מה קרה?‬
‫הוא פוטר. הוא היה סוטה מין.‬
‫אני לא מאוהב!‬
‫אני אולי קצת…‬
‫ובטוח אין שום דבר בז׳קט שלה? בדקת היטב?‬ ‫-מה נראה לך?‬
‫ברור שבדקתי, לאורה. זה ז׳קט.‬
‫אין הרבה מקומות לחיפוש בז׳קט, טוב?‬
‫ובכיס הפנימי?‬ ‫-אמרתי לך ש…‬
‫גם לא?‬ ‫-כיס פנימי?‬
‫איזה כיס פנימי?‬ ‫-זה.‬
‫״פלואוקסטין. לבלוע פעם ביום.‬
‫קרלה קולומר מונטוליו,‬ ‫מרכז מגורים לוס סאוסס.״‬
‫אני צריך להגיע לכאן!‬
‫תחי האהבה! נו באמת…‬
‫- מרכז מגורים לוס סאוסס -‬
‫אני אלך.‬ ‫-טוב.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫באתי לבקר את קרלה קולומר.‬
‫שמך בבקשה?‬ ‫-אדריאן. אדריאן מאיו.‬
‫אדריאן מאיו. אדריאן…‬
‫אתה לא ברשימת המבקרים המורשים.‬
‫אסור לך להיכנס.‬ ‫-כן, אבל זה רק לרגע.‬
‫מי שלא ברשימה לא נכנס.‬ ‫-גם לא כדי להגיד שלום? איזה מין בי״ח זה?‬
‫זה מוסד לבריאות הנפש.‬
‫בית משוגעים?‬
‫מה אתה אומר.‬
‫סלח לי לרגע.‬
‫לוס סאוסס. כן?‬
‫כן. שמך, בבקשה?‬
‫כן, ספר לי.‬
‫כן. מספר תעודת זהות?‬
‫קרלה!‬ ‫-היי!‬
‫קרלה!‬ ‫-בבקשה…‬
‫בבקשה…‬ ‫-קרלה!‬
‫בוא בבקשה. החוצה!‬
‫לך!‬
‫קצת כבוד!‬
‫זה בית מרגוע.‬
‫למטופלים בלבד. הבנת?‬
‫אדרי, אתה בטוח?‬
‫אפשר לסמוך עליו?‬
‫אני יודעת איך הוא התקבל לעבודה.‬ ‫הוא יכול לעזור לך.‬
‫חוץ מזה, הוא היה ממש מאוהב בי.‬
‫בבקשה.‬
‫ד״ר רודריגס?‬
‫רודרי?‬
‫אני לאורה אורדובס, מהאוניברסיטה.‬
‫לאוריס.‬
‫מאבטחים!‬ ‫-לא! שנייה…‬
‫האמנת לי!‬
‫כן…‬ ‫-לא לחצתי על שום כפתור.‬
‫אין פה בכלל כפתור.‬
‫למי…‬
‫למי יש כפתור כזה בכלל?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫לאורה אורדובס…‬
‫לאוריס!‬
‫את לא היחידה שיש לה כישרון משחק.‬ ‫-כן, אני רואה.‬
‫נשארת יפה כמו שהיית.‬
‫טוב…‬
‫לא!‬
‫אני עדיין משחק.‬
‫יופי.‬ ‫-במה אוכל לעזור?‬
‫מרשמים?‬
‫פרוקסטין, סטרלין ובופרופיון עולה 200 אירו.‬
‫לא.‬ ‫-לא…‬
‫מחיר לחברים.‬ ‫-לא.‬
‫באנו בקשר למשהו אחר.‬ ‫-כן.‬
‫אמפטמינים? מריחואנה?‬ ‫-לא, אני לא רוצה סמים.‬
‫קטמין?‬ ‫-תראה…‬
‫מה שאני רוצה‬
‫זה להיכנס למוסד פסיכיאטרי,‬
‫ואני צריך שתחתום לי על…‬
‫נייר שאומר שהייתי מטופל שלך.‬
‫הדבר שאתה מבקש ממני לא מוסרי,‬ ‫ואני אדם בעל עקרונות.‬
‫המחיר שלהם הוא 1,100 אירו.‬
‫אלף. שיהיה אלף.‬
‫שנייה…‬
‫אוי, אנדרס…‬
‫היי, אנדרס?‬ ‫-אדרי?‬
‫איפה אתה? מה קורה עם המאמר?‬
‫כן… התכוונתי להתקשר אליך.‬
‫אני צריך עוד יום אחד.‬
‫אני עובד על כתבה על מוסד פסיכיאטרי,‬
‫ואני נכנס אליו.‬
‫אדרי, יש עוד זמן לוותר על זה.‬ ‫זה טירוף מוחלט.‬
‫אז הגעתי למקום הנכון.‬
‫תישבע לי שאחרי שתראה אותה,‬ ‫ותדבר איתה, תברח משם.‬
‫כן. אכנס, אשחק את המשחק,‬ ‫אשיג את המספר שלה,‬
‫תודה שלום, וזזתי משם.‬
‫תוכנית מושלמת. בלי פרצות.‬
‫שיהיה בהצלחה.‬
‫טוב… דיכאון, מחסור באמפתיה, התבודדות,‬
‫הפרעה אנטי־סוציאלית, עקה, חרדה…‬
‫הכול, הכול.‬
‫יש לי סט שלם.‬
‫האמת… למה באת רק עכשיו?‬
‫טוב, זה הסלון…‬
‫החדר המשותף, החדר הראשי…‬
‫איך שלא תקרא לו.‬
‫זאת רוסה, האחות הראשית.‬ ‫-שלום.‬
‫אם תצטרך משהו…‬
‫אל תפריע לה, היא טיפוס עצבני.‬
‫אני שומעת אותך!‬
‫לא בצחוק. היא איומה.‬
‫בוא, מכאן.‬
‫״מרכז מגורים לוס סאוסס״ הוא מרפאה פרטית.‬
‫העלות היא אלפיים אירו בחודש.‬ ‫-זין!‬
‫ואם תטפלו לי רק בדיכאון, זה יעלה פחות?‬
‫לא.‬
‫טוב. זה חדר האוכל.‬
‫כפי ששמו מרמז,‬ ‫כאן אוכלים שלוש ארוחות ביום, בשעות קבועות.‬
‫וזאת הגינה.‬
‫בכל פעם שתרצה לנשום אוויר צח,‬ ‫להירגע, להתרחץ…‬
‫אסור. מותר רק להסתכל.‬
‫בצחוק!‬
‫מותר לצאת שלוש פעמים ביום, לפי לוח השעות.‬
‫מה הסיפור שלך?‬
‫אני יכולה לארגן שירצחו אותך.‬
‫זה חדר המבקרים.‬
‫מה קורה, ויקטור? הכול בסדר?‬ ‫-אפשר לקבל עוד סבון?‬
‫כי כבר אז לי.‬ ‫-אי אפשר לתת לך את כל הסבון.‬
‫הסבון המחורבן הזה…‬ ‫-אני כבר יודעת. נדבר.‬
‫חכה לי פה. יופי.‬
‫מרטה, הכול בסדר?‬
‫כן. ״תור הזהב״.‬
‫זונה!‬
‫יום מעולה, חמודה.‬
‫גם לך.‬
‫פוסטמה!‬
‫היא מקסימה.‬
‫תראה, זה טופס הקבלה.‬
‫ברגע שתחתום, אתה בפנים,‬
‫ויש לך זכות לביקור אחד בחודש,‬ ‫ושיחת טלפון אחת בחודש.‬
‫דבר אחד חשוב מאוד…‬ ‫-כן, אלפיים אירו.‬
‫כאן, נכון?‬
‫טוב, הנה.‬
‫יש שירותים משותפים בכל קומה,‬
‫וזה שאול, השותף שלך.‬
‫סאול - אדריאן.‬
‫שלום.‬
‫יהיה לכם כיף ביחד.‬
‫נכון?‬
‫סאול, תראה לו את המקום?‬
‫אין צורך.‬ ‫-לא, זאת מסורת.‬
‫הוותיקים תמיד עושים סיור לחדשים.‬
‫זה משהו שהמצאתי, כי אני מאוד אוהבת לחדש.‬ ‫-כן.‬
‫יש עליך מיקרופונים?‬
‫לא.‬
‫למה שיהיו עליי מיקרופונים?‬
‫אתן לכם לשוחח ביניכם.‬
‫תיהנו לכם. להתראות.‬
‫כל הזמן מאחוריך.‬
‫חדר קריאה.‬
‫פרמין, קרא שירה. מותחנים מלחיצים אותך.‬
‫עוד חדרים של מטופלים.‬
‫זה מסדרון קצר מאוד.‬
‫מים טובים לשתייה, סלון…‬
‫אנשים, משחקים, מחשבים…‬
‫האתרים המעניינים חסומים.‬
‫ולמעלה יש חדר רב־שימושי,‬
‫אבל לא מגלים לנו מה יש בחדר הרב־שימושי.‬
‫יופי, יופי.‬
‫אני מודה לך…‬ ‫-מטעם מי אתה מרגל?‬
‫לא… אני מחפש בחורה בשם קרלה.‬
‫מכיר אותה?‬ ‫-אני לא מאשר ולא מכחיש שאני מכיר אותה.‬
‫אתה חושב שאתה מכיר מישהו,‬ ‫ומתברר שהוא מישהו אחר,‬
‫אלא מישהו אחר, שהוא אולי אפילו…‬
‫היא היא. טוב?‬
‫מי?‬ ‫-קרלה.‬
‫אני מכיר קרלה אחת.‬
‫היא בדרך כלל ב…‬
‫בחדר הציור.‬ ‫-תודה.‬
‫נחשי מי אני.‬
‫גייה?‬
‫לא. אתן לך רמז, טוב?‬
‫בילינו יחד את הלילה הכי טוב בחיים שלנו.‬
‫דני?‬
‫לא.‬
‫אדו!‬
‫לא.‬
‫חיימה.‬ ‫-לא.‬
‫זה אני!‬
‫הפתעה!‬ ‫-מנו?‬
‫אדרי.‬ ‫-אדרי!‬
‫אבל מה…‬
‫מה אתה עושה פה? מה קרה לך?‬
‫נרשמתי. בשביל לראות אותך.‬
‫מה עשית? מה?‬
‫קולגה עזרה לי.‬
‫כשאספר לך, תצחקי.‬
‫אבל איך…‬
‫ביום ההוא, כשהכרנו,‬
‫ברחת מכאן, לא?‬
‫לכן מיהרת.‬ ‫-אני…‬
‫הבהרתי לך שזה לילה אחד ודי, לא?‬
‫כן, אבל זה היה לפני שקרה מה שקרה.‬
‫לא…‬
‫אני לא מבינה מה זה ״מה שקרה״.‬
‫ביום ההוא, כשבאתי הנה,‬ ‫ראיתי אח לוקח אותך.‬
‫אמרת לי שלום והכול.‬
‫אם אח לקח אותי,‬ ‫סימן שהייתי מסוממת לגמרי.‬
‫אני לא זוכרת כלום.‬
‫אז לא שמחת לראות אותי?‬
‫מן הסתם לא.‬
‫מה לעזאזל עובר עליך?‬
‫עליי? כלום. רציתי לראות אותך שוב,‬ ‫לקבל את המספר שלך…‬
‫התחלקת על השכל?‬
‫האנשים כאן הם הדפוקים בשכל.‬
‫אבל למה את פה?‬
‫את הרי בסדר!‬
‫אתה…‬
‫זיון אחד, ואתה חושב שאתה מכיר אותי?‬ ‫-בחייך…‬
‫ראית את האנשים האלה?‬ ‫זה ממש ״עולם המפלצות״!‬
‫תראה, מנו…‬ ‫-אדרי.‬
‫התאהבת במישהי שהיא לא אני.‬ ‫אתה לא מכיר אותי, וגם לא תכיר.‬
‫קרלה, בבקשה…‬ ‫-לך.‬
‫לא, באמת…‬ ‫-עוף מפה כבר!‬
‫זה לא ייאמן.‬
‫זה למטה.‬ ‫-אני לוקח את הז׳קט שלי, תודה.‬
‫שיהיה בהצלחה.‬
‫הוא כבר עוזב?‬ ‫-זה מה שהוא חושב, כן.‬
‫להתראות.‬ ‫-רגע, לאן זה?‬
‫אליי הביתה.‬ ‫-שוחררת?‬
‫אין צורך. אני בסדר.‬ ‫-כן, אבל בלי שחרור, אתה לא יכול לצאת.‬
‫תראו… אין לי מצב רוח.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫בסדר. איך שאתם רוצים.‬
‫תקרא לאחות.‬ ‫-טוב.‬
‫לא, משם אי אפשר.‬ ‫-אחות!‬
‫אין ידיות. הזכוכיות הן כמו בבנק.‬
‫היציאה היחידה היא למעלה.‬
‫יש שתי דלתות אחוריות, אבל הן נעולות.‬
‫יש שם ריח של כפות רגליים משום מה.‬ ‫-ו־36 מצלמות.‬
‫שלושים ושש מצלמות. אנחנו בטלוויזיה. 36.‬
‫מה קורה?‬ ‫-אחות!‬
‫תגידי להם לתת לי לצאת. אני בסדר.‬ ‫-רק האחות הראשית יכולה לשחרר.‬
‫תראי, אני לא צריך להיות פה.‬
‫אני חייב לצאת.‬
‫אבל אדריאן, נכנסת לכאן מרצונך.‬
‫התחרטתי.‬
‫תראה, חתמת כאן שאתה תחת חסותנו.‬
‫מה?‬ ‫-אנחנו היחידים שיכולים לשחרר אותך.‬
‫החתימה שלך מדהימה. אומרת עליך המון.‬
‫בהזדמנות אספר לך מה המשמעות‬ ‫של שני הקווים החזקים האלה…‬
‫המצאתי הכול, טוב?‬
‫זה שקר.‬
‫כמה פעמים שמענו את זה!‬
‫כל יום. גם בשבוע שעבר…‬ ‫-די.‬
‫לא, באמת.‬
‫תאמיני לי. אני חייב לצאת מפה. זאת טעות.‬ ‫-אדריאן, אתה יכול לצאת.‬
‫כן?‬ ‫-בטח.‬
‫אתה רק צריך לשפר את התנהגותך,‬ ‫ליצור קשרים עם האחרים,‬
‫וניתן לך שחרור.‬
‫אצלנו, המטופלים מקבלים ציונים‬ ‫מהמטופלים האחרים.‬
‫זה משהו שהמצאתי. אני מאוד חדשנית.‬
‫נכון או לא?‬ ‫-כן.‬
‫תראי, תקשיבי…‬
‫אני עיתונאי. נכנסתי הנה כדי לכתוב מאמר.‬
‫את יכולה להתקשר למעסיק שלי‬ ‫והוא יאשר את זה.‬
‫מגזין Load.‬ ‫-צהריים טובים.‬
‫אני מהמוסד הפסיכיאטרי ״לוס סאוסס״.‬
‫התאשפז כאן אדריאן מאיו.‬
‫בחור מהמם. הורס.‬
‫הוא טוען שהוא בעצם כתב של המגזין שלכם.‬
‫מכירה אותו?‬
‫אדריאן, אמרת?‬
‫אדריאן. אדריאן מאיו.‬
‫לא. לא נשמע לי מוכר.‬
‫הוא לא משם?‬
‫אנה! זה אדרי!‬
‫אל תעשי לי צרות! אני תקוע פה!‬
‫הוא לא עובד שם?‬
‫לא, מצטערת. לא.‬
‫טוב. סליחה.‬
‫צ׳או.‬
‫אנה, בבקשה!‬
‫מה עובר עליך?‬
‫אני יודע שאתה חושב‬ ‫שאנחנו חבורה של משוגעים,‬
‫אבל אנחנו לא חירשים. אנחנו שומעים היטב.‬
‫מה עובר עליך?‬
‫אני חייב לצאת מפה.‬
‫זה לא בית סוהר.‬
‫בסוף תקבל שחרור, תצא מפה…‬
‫אני חייב לצאת מפה עכשיו.‬
‫לצאת עכשיו?‬
‫אתה רואה? אין מנעול,‬
‫ו״החרגול״ השאיר לנו את הידית הזאת.‬
‫מה שכן, זו קומה שלישית. נפילה חופשית.‬
‫היחיד שהצליח עד היום:‬
‫״פבלו החרגול״. הוא אגדה פה.‬
‫פבלו הזה לא נהרג?‬
‫הוא שבר את שתי הרגליים,‬
‫אבל גרר את עצמו הביתה יפה מאוד.‬
‫הוא אגדה.‬
‫אעשה את זה. עם קצת מזל, אפול לזבל.‬
‫בעיניי זה רעיון מצוין, ליפול לזבל.‬
‫אבל שמע, גם ״החרגול״ דיבר על הזבל,‬
‫ושבר את שתי הרגליים.‬
‫אז תחשוב על זה,‬ ‫כי מבחינה סטטיסטית, יש לך…‬
‫אעשה את זה.‬
‫בטח.‬
‫אעשה את זה.‬
‫אני אדחוף אותך.‬ ‫-מה אתה עושה, גבר?‬
‫אחת…‬
‫אני מסוגל לעוף.‬
‫שתיים…‬ ‫-אתה חושב שאתה מסוגל לעוף.‬
‫שלוש…‬ ‫-אתה מסוגל.‬
‫אני עף!‬
‫אני לא יכול! זה גבוה מדי!‬
‫אתה משוגע או מה?‬ ‫-אני מאובחן, כן.‬
‫מגיעה לי שיחה, לא?‬
‫למי תתקשר?‬
‫ובכן, דוקטור רמירס…‬
‫באת הנה לקחת את אדריאן מאיו?‬ ‫-כן.‬
‫אני הפסיכולוגית האישית שלו,‬
‫ואני חושבת שאדריאן זקוק‬ ‫לסביבה פרטית יותר.‬
‫כן… ואת פסיכולוגית?‬
‫חדשה. רעיונות צעירים וטריים.‬
‫ולמה יש לך סטתוסקופ?‬
‫טוב… כנהוג.‬
‫״יש רופא באולם?״ ככה אין ספק.‬
‫את ממש מרתקת אותי… סליחה.‬
‫תגידי, איפה למדת?‬
‫ב״אאוטונומה״.‬ ‫-ברצינות? גם אני!‬
‫כן?‬ ‫-אז את מכירה את ד״ר פדרו פסקואל.‬
‫בטח, כן. פדריטו… כמובן.‬
‫אני מתה על המאמרים שלו‬
‫על הראיות וההתפתחות של טיפולים אמפיריים.‬
‫לגמרי. הוא תמיד אמר לנו,‬ ‫״לא אמפירי? לא קונה״.‬
‫המשקפיים שלך מספר אפס, לא?‬
‫לא.‬
‫טוב…‬
‫זהו, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫סיימנו פה.‬ ‫-כן.‬
‫לאורה!‬
‫מה עשית?‬ ‫-היא תפסה אותי!‬
‫מצטערת. אני צריכה לעבוד‬ ‫על הדמות של ד״ר רמירס.‬
‫את חושבת? לעזאזל…‬
‫סליחה, זו לא אשמתי. אמרתי לך שזה לא כדאי.‬ ‫-בחיים לא ישחררו אותי מפה, לאורה.‬
‫אדרי, תירגע.‬
‫מה להירגע? זה אסון! זה נורא!‬
‫התקשר הבוס שלך, אנדרס,‬ ‫ואמר שאם לא יקבל את המאמר היום, אתה מפוטר.‬
‫המאמר! איזה זין. מה אני אעשה?‬
‫לא יודעת… תכתוב אותו?‬
‫כן, לכתוב אותו! יש לך נייר ועט?‬
‫לא… עכשיו?‬
‫כן, עכשיו!‬ ‫-לא…‬
‫אני צריכה לזוז…‬ ‫-איפה הטלפון שלך?‬
‫טוב, אבל מהר!‬ ‫-תקשיבי.‬
‫על אמת?‬
‫מה?‬ ‫-״לאן משליכים את הפסולת של החברה?״‬
‫גבר…‬
‫״התשובה תפתיע אתכם.״‬
‫רגע. ״טירוף״… חפשי במילון.‬
‫מה?‬ ‫-״טירוף״. במילון.‬
‫את מוכנה להגיד למרטה שתקשיב לי לחמש דקות?‬
‫אני מקשיבה לך!‬ ‫-את מפוזרת לגמרי…‬
‫אדרי, רוצה להצטרף אלינו?‬
‫אנחנו פה כדי לעזור. התרופה תעשה לך טוב.‬
‫אני לא צריך שום תרופה. אני לא משוגע.‬
‫אנחנו לא משתמשים במילה הזאת.‬
‫כל אחד פה צריך טיפול שמותאם לו.‬
‫אני לא צריך שום טיפול! לעזאזל!‬
‫הבא בתור.‬
‫תגיד…‬
‫אתה רוצה לצאת מפה, לא?‬ ‫-כן, ברור.‬
‫קודם כול, אתה צריך להסתדר עם האחרים,‬
‫כי יש המון הערכה הדדית בינינו, המטופלים.‬
‫כן, אבל איך?‬ ‫-אני אעזור לך.‬
‫למה, בעצם?‬
‫בשביל ההנאה לעזור לך,‬ ‫ובגלל שזה רעיון מצוין.‬
‫איך תעזור לי?‬
‫הדבר הראשון שאתה צריך לעשות‬
‫הוא להשתתף בכל הפעילויות.‬
‫בכולן. היום בלילה תבוא איתי למפגש.‬
‫תצטרך את זה. קח.‬
‫אני לא רוצה להמשיך בשיחה הזאת.‬
‫סאול, לאן זה?‬
‫הם ייכנסו בך עם כל מה שיש להם,‬
‫אבל אל תיתן שיריחו את הפחד שלך.‬
‫אתה קבר. אתה עץ מת.‬
‫אני מכפילה את הסכום. ארבע.‬
‫מסוכן.‬
‫רוצה לתת לי את הגלולות שלך עכשיו,‬ ‫וככה לא נצטרך בכלל לשחק פוקר?‬
‫את לא אמורה לשחק, בתור מהמרת לשעבר.‬ ‫-״לשעבר״… הייתה מתה.‬
‫מה יש לך?‬
‫רצף.‬ ‫-אין מצב!‬
‫קחי!‬
‫מצטערת, טינה, אבל הגלולות שלך עוברות אליי!‬
‫פול האוס!‬ ‫-די!‬
‫פוקר.‬
‫תני את הציטלופרם שלך,‬
‫את הפלואוקסטין, ואת הסיגריות שלך.‬ ‫-צר לי שאין לי קונדומים, שתמיד אוזלים לך.‬
‫קרלה…‬
‫שומעים אותך בבירור בחוץ. בבירור.‬
‫מה הוא עושה פה?‬
‫אם אני מפריע לך, אסתלק.‬ ‫-יופי, תודה.‬
‫אם כי…‬
‫חשבתי שזה יעניין אותך.‬
‫אתה חושב שתוכל לקנות אותנו בגלולות?‬
‫אנחנו משוגעים, לא מטומטמים.‬ ‫-יש ויש.‬
‫זה דיאזפאם?‬
‫יש לך גם ריבוטריל?‬
‫יש ארגז מאחוריך.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫מה שלומך?‬
‫אנחנו מכירים?‬
‫אל תטרח עם סרחיו.‬ ‫הוא לא מזהה גם את עצמו בראי.‬
‫גם אם תדבר איתו מאה שנה,‬
‫כעבור חמש דקות, הוא לא יזכור שום דבר.‬
‫זה נכון?‬
‫פעם ראשונה שאני שומע על זה. אני בהלם.‬
‫אדרי, מתי עשית את הסיפתח שלך?‬
‫עשיתי מה?‬ ‫-סיפתח.‬
‫אנחנו קוראים לזה ״סיפתח״, הפעם הראשונה ש…‬
‫הסתובב לך הראש.‬
‫זה אף פעם לא קרה לי.‬
‫גם לי לא. לפחות לא שאני זוכר.‬
‫גם לי לא.‬
‫היי, אני רציני.‬ ‫-כמובן, יקירי.‬
‫לא עשית שום סיפתח. אל תדאג.‬
‫לא הייתם רוצים לצאת מפה?‬
‫ברור. אני סופרת את הימים‬ ‫עד שאצא מהחור הזה.‬
‫ולמה את כאן, טינה?‬
‫הייתה לי התמוטטות רצינית בעבודה. התחרפנתי.‬
‫במה עבדת?‬ ‫-אני נסיכה.‬
‫מה הוא צוחק, הדביל הזה?‬ ‫-פשוטי העם…‬
‫אני לוקחת את הקלפים וזזה.‬ ‫אני לא צריכה את זה.‬
‫בסדר, את נסיכה. הבנתי.‬
‫המלך והמלכה כמו אימא ואבא שלי.‬ ‫-אחותי…‬
‫אל תראי את הקלפים! בחייך, טינה!‬ ‫-אז…‬
‫חשבתי שאולי נעזור אחד לשני‬
‫לצאת מפה כמה שיותר מהר.‬
‫למה שלא ניתן דירוג גבוה אחד לשני ונשתחרר?‬
‫אני חיה בארמון.‬ ‫-בטח, חמודה שלי.‬
‫ותפסיק לדבר שטויות. יש סיבה שאנחנו כאן.‬
‫אתם נראים לי בסדר גמור.‬ ‫-אין לך מושג למה אנחנו כאן, טוב?‬
‫אני צריך לשירותים. חכו לי.‬ ‫-אוף!‬
‫די! באנו הנה לשחק פוקר!‬
‫תשתדל לא לרחוץ ידיים 847,000 פעם.‬
‫תני לו שירחץ ידיים כמה פעמים ש…‬
‫שבא לו.‬
‫בטח.‬
‫את כזאת טיפשה…‬
‫ואת, מרטה?‬
‫את לא רוצה לצאת מפה?‬
‫ברור שהייתי רוצה.‬
‫היא מתה להתחיל עם ויקטור ולא יודעת איך.‬
‫עם ויקטור?‬
‫הכפייתי? הוא לא קצת צעיר בשבילך?‬
‫אל תקרא לו ״כפייתי״.‬
‫איך הולך עם זה? יש התקדמות?‬
‫איך תהיה התקדמות?‬ ‫היא כל פעם מדברת איתו על הכּוּס שלה!‬
‫ההורים שלך מלקקים לי אותו.‬ ‫תחי הרפובליקה, בת זונה!‬
‫את, אל תעשי לי טיקים.‬
‫בשקט, שלא יתפסו אותנו.‬ ‫-אולי תגידי לו שאת מחבבת אותו?‬
‫מה?‬ ‫-מה ששמעת. ״ויקטור, בא לי עליך״.‬
‫ותזמיני אותו לקפה, לפחות.‬
‫לא, מה פתאום…‬
‫לא.‬
‫מי שרוצה, יכולה.‬
‫איפה קראת את זה? על ספל?‬
‫אפשר להפסיק עם זה ולחזור למשחק, בבקשה?‬
‫בדיוק.‬
‫לא, יש לי רעיון.‬
‫אם אארגן שמרטה תזמין את ויקטור לדייט…‬
‫סליחה?‬
‫תצביעו בעד השחרור שלי במפגש הבא?‬
‫השתגעת, או שאתה מטומטם, או…‬
‫או מה?‬ ‫-ואם לא, תסתום קצת סוף סוף?‬
‫אם לא, אתן לכם את כל הגלולות שלי.‬
‫סגור.‬
‫לא הסכמתי, בסדר?‬
‫הנה הוא.‬ ‫-חזרתי.‬
‫פספסתי משהו?‬ ‫-לא, כלום.‬
‫שום דבר.‬
‫די, נו. באמת?‬ ‫-מרטה…‬
‫מחר ב־11:00, מרטה.‬
‫תלקק לי ת׳כוס.‬
‫אני חושב שבלתי אפשרי לעזור למרטה.‬
‫לא, חבר.‬
‫כל דבר הוא אפשרי אם מנסים.‬
‫מה התסרוקת הזאת?‬
‫תראה איזה ריח טוב יש לי.‬
‫תריח.‬
‫אי אפשר לעזור לה, אבל אתה יכול‬ ‫לעזור לי במשהו. אתה חייב לי טובה.‬
‫חשבתי שעזרת לי ״בשביל ההנאה״. לא?‬
‫לא.‬
‫אני נותן לך הזדמנות‬ ‫לגמול לי טובה תחת טובה.‬
‫אתה ערמומי… טוב. במה?‬
‫זה משהו כמעט חוקי.‬
‫השותף הקודם תמיד עזר לי, אבל…‬
‫הוא כבר לא פה.‬
‫שחררו אותו?‬
‫אני לא מאשר ולא מכחיש.‬
‫קח את זה…‬
‫ובוא איתי.‬
‫מה עושים עם זה?‬ ‫-בוא!‬
‫בוא הנה. תלבש את זה.‬
‫תלבש את זה, ותזרום איתי.‬
‫תזרום איתי.‬
‫ובכן, דוקטור,‬
‫אתה אומר שזאת האבחנה שלך?‬
‫מעניין מאוד.‬
‫מה אתה מדבר?‬ ‫-אבא!‬
‫ילדה שלי!‬
‫כמה טוב שבאת!‬
‫אבא בעבודה.‬
‫הוא עובד עם הדוקטור טופו.‬
‫נגיד שלום לדוקטור?‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-יפה מאוד.‬
‫אבא תכף מסיים. בסדר, ילדה שלי?‬
‫אז…‬
‫אנחנו תמימי דעים לגבי האבחנה, דוקטור.‬
‫בהחלט מדובר בשפעת.‬
‫המטופל צריך לקחת אספירין‬
‫מדי שמונה שעות.‬
‫וגם ג׳לי?‬ ‫-בטעם תות!‬
‫וג׳לי בטעם תות, דוקטור.‬
‫וחשוב שיהיה בטעם תות,‬
‫כי אחרת נהיה מאוכזבים מאוד.‬
‫בטעם תות, כמובן.‬
‫אתה יכול ללכת.‬
‫שלום.‬ ‫-תודה רבה שבאתם.‬
‫תודה שבאתם, באמת.‬
‫נלך בעוד עשר דקות.‬
‫אבל רק עכשיו הגעתם! עשר דקות?‬
‫יש לנו דברים לעשות.‬
‫נכון, מותק?‬ ‫-כן.‬
‫טוב. להתראות, סאול.‬
‫מצטערת, סאול.‬ ‫-עשר דקות?‬
‫עשר דקות?‬
‫כן.‬ ‫-היי!‬
‫יש לנו עשר דקות נפלאות, שרה!‬
‫צריך לנצל אותן.‬
‫בטח!‬
‫תודה רבה.‬
‫חשבתי שנשחק את משחק התופסת‬ ‫הקצר ביותר בתולדות האנושות.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-כן! קדימה!‬
‫השליח היה צריך משאית שלמה‬
‫בשביל כל הזבל שקנית‬
‫בכרטיס האשראי שלי.‬
‫אמרתי לך שאני מצטערת.‬
‫באמת…‬ ‫-איך יכולת לקנות אופנוע?‬
‫הרופא אמר שזאת הייתה ״אפיזודה״.‬
‫אני באמת מצטערת, אבא,‬ ‫שנולדה לך בת משוגעת כמוני.‬
‫די, אל תהיי כזאת.‬
‫בקרוב תבריאי…‬ ‫-לא, אימא. אני לא אבריא.‬
‫את לא רואה?‬
‫אם תתאמצי קצת יותר, אולי…‬
‫למשל, כשאני עצובה, אני רואה סרט מצחיק.‬
‫די!‬
‫סליחה.‬
‫תודה שבאתם.‬
‫את כבר מסלקת אותנו?‬ ‫-לא.‬
‫אתם יכולים להישאר פה.‬
‫יש נוף יפה, ואווירה…‬
‫אני פשוט מתה כבר לחזור לחדר.‬
‫לא. לא נלך לשום מקום.‬
‫אז תנו לי…‬
‫צר לי, שעות הביקור נגמרו.‬
‫אין שעות ביקור מוגדרות.‬
‫נכון, אבל…‬
‫היא צריכה לקבל את התרופה שלה.‬
‫זריקה של… פרו־משהו־לינקסילין.‬
‫טוב.‬
‫דוקטור, שאלה:‬
‫איך אמרת קוראים לתרופה? היא לא מוכרת לי.‬
‫בואו לא נתעכב יותר.‬
‫הרופאים מחכים לה.‬
‫לא אגיד לך תודה, כי אתה עדיין מטומטם.‬
‫על לא דבר גם לך.‬
‫עשית את זה כדי שאצביע בעדך במפגש.‬
‫ברור. למה אם לא בשביל זה?‬
‫קח. זה בשבילך.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום. תפתח לנו בבקשה?‬
‫גבר! אני בהלם!‬
‫למה כולם מסתכלים עליי ככה?‬
‫פרצוף שאומר ״סאול,‬ ‫אתה משוגע. אתה לא יכול להיות אבא״.‬
‫מי יכול… יש לך ילדים?‬
‫לא.‬
‫ומה הקטע עם החלוק?‬
‫מי שלובש חלוק לא חולה.‬
‫בעלה חושב שזה לא מתאים שילדה קטנה…‬
‫תדע שאבא שלה חולה.‬
‫תן את החלוק, סאול.‬
‫תחזיק רגע.‬
‫זה יפה.‬
‫למה אתה שמח כל כך?‬
‫סתם.‬
‫אתה שמח בגלל שאתה חושב ש…‬
‫עזרת למרטה, ובקרוב תשתחרר מכאן?‬
‫כן.‬
‫זאת טיוטה ראשונית,‬
‫אבל זה צעד ראשון.‬
‫״ויקטור, יש לי שאלה,‬ ‫ואני צריכה שתענה לי מיד:‬
‫קוראים לך גוגל?‬
‫כי אני מוצאת בך כל מה שאני צריכה.״‬
‫אתה מנסה לעשות ממני צחוק?‬
‫טיפת הומור.‬
‫זה יעבוד.‬
‫סמכי עליי.‬
‫״ויקטור, יש לי…״‬
‫אידיוט!‬ ‫-נסי שוב.‬
‫״ויקטור, יש לי שאלה,‬ ‫ואני צריכה שתענה לי מיד: אתה…‬
‫לסבית?״‬ ‫-לא.‬
‫״ויקטור, יש לי שאלה,‬ ‫ואני צריכה שתענה לי מיד:‬
‫קוראים לך גוגל?‬ ‫כי אני מוצאת בך כל מה שאני צריכה.״‬
‫יופי. את כבר זוכרת?‬
‫כן. בסדר.‬ ‫-נסי שוב. בלי הדף.‬
‫ויקטור, יש לי שאלה,‬ ‫ואני צריכה שתענה לי מיד:‬
‫קוראים לך…?‬ ‫-שוב.‬
‫״ויקטור, יש לי שאלה,‬ ‫ואני צריכה שתענה לי מיד: קוראים לך…‬
‫שוב.‬ ‫-״ויקטור, יש לי…‬
‫שאלה!‬
‫תנשמי.‬
‫כן, יופי.‬
‫תגידי לי את זה.‬
‫אפשר לעשות הפסקה, בבקשה?‬
‫טוב.‬
‫תקשיבי…‬
‫קראתי שאפשר לחיות‬ ‫חיים רגילים עם תסמונת טורט.‬
‫כן.‬
‫אז…?‬
‫אף אחד לא מגיע למוסד פסיכיאטרי‬ ‫בגלל תסמונת טורט.‬
‫אז למה את כאן?‬
‫בגלל שלא קל לחיות חיים רגילים‬
‫כשכל הזמן צוחקים עליך,‬
‫ושופטים אותך, בגלל הטיקים שלך.‬
‫זונה!‬
‫אז שלושה חודשים לא יצאתי מהמיטה,‬
‫עד שהתחלתי לפחד לצאת…‬
‫לרחוב.‬
‫אבחנו אצלי דיכאון.‬
‫שנמשיך?‬
‫הנה הוא.‬
‫בואי.‬
‫כמה חבל שהתחיל לרדת גשם.‬
‫ככה יותר טוב!‬
‫מה פתאום יותר טוב?‬ ‫-לא ראית את ״היומן״?‬
‫שונאת קומדיות רומנטיות.‬
‫זאת לא קומדיה.‬ ‫-לא?‬
‫זונה!‬
‫לא משנה.‬
‫זוכרת מה אמרתי לך?‬
‫רק מי שמאמין שהוא יכול לעוף…‬ ‫-תשכח מזה.‬
‫…מרים את הרגליים מהרצפה.‬
‫קדימה.‬
‫מאיפה אתה מוציא את השטויות האלה?‬ ‫-היי…‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, מרטה.‬
‫יופי, מרטה.‬
‫תגרשי אותם.‬
‫חבר׳ה, אכפת לכם…‬
‫ללכת?‬
‫אם זה בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫להתראות, מרטה.‬
‫קדימה, לכו. 1, 2, 3…‬
‫קצת פרטיות בבקשה.‬
‫יופי. קדימה, מרטה.‬
‫ויק…‬
‫ויקטור, יש לי שאלה,‬ ‫ואני צריכה שתענה לי מיד.‬
‫טוב.‬ ‫-קוראים לך גוגל?‬
‫לא. למה?‬
‫כן… כמעט הצלחת.‬
‫קדימה.‬
‫לא הבנתי.‬
‫ויקטור, יש לי שאלה,.‬ ‫ואני צריכה שתענה לי מיד. קוראים לך…‬
‫חבצלת!‬
‫זונה!‬
‫זונה…‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר, לא קרה כלום. אני בסדר.‬
‫רצית לשאול אותי משהו, לא?‬
‫לא!‬
‫מה היא עושה?‬
‫מה את עושה?‬ ‫מרטה, תחזרי לשם. תקשיבי!‬
‫מרטה! בבקשה, מרטה!‬
‫תחזרי.‬ ‫-מרטה, חכי.‬
‫תקשיבי לי.‬ ‫-מרטי. חכי, מתוקה.‬
‫פשוט תגידי לו וזהו.‬ ‫בלי העמדות פנים, בלי בולשיט.‬
‫אל תעשי מה ש… תקשיבי לי.‬
‫אל תעשי מה שכל העולם מצפה שתעשי.‬
‫אם הוא רוצה אותך, איך הוא צריך לרצות אותך?‬ ‫בדיוק כמו שאת.‬
‫מה?‬
‫בשיגעון?‬ ‫-בשיגעון!‬
‫את פסיכית!‬
‫קדימה, מרטה.‬
‫יופי. ככה.‬
‫אני לא מאמינה שהתמכרתי‬ ‫לטלנובלה המחורבנת הזאת.‬
‫כי את קיטשית, כמו הדפוק הזה.‬
‫מה את מקשקשת, נסיכה?‬
‫ויקטור, אני מחבבת אותך.‬
‫הנה, אמרתי.‬
‫מה, כאילו…‬
‫את… לא הבנתי. מחבבת אותי? איך?‬
‫מחבבת בקטע של לחבב…‬
‫שאני נמשכת אליך…‬ ‫-כן…‬
‫הבנתי.‬
‫יופי…‬
‫יופי. ככה.‬
‫טוב.‬
‫רוצה לומר…‬
‫ש…‬
‫שגם אני אותך.‬
‫איזה בושות. אף פעם לא עשיתי את זה.‬ ‫-לא, זאת אני שעושה בושות.‬
‫לא.‬ ‫-תראה אותי.‬
‫לא.‬
‫אנחנו על הפנים.‬
‫הם צוחקים?‬ ‫-זה טוב. קדימה, מרטה.‬
‫קדימה.‬ ‫-צוחקים!‬
‫חכו.‬
‫אני אנשק אותך.‬
‫תירגע, טוב? אני…‬
‫הרגע צחצחתי שיניים.‬
‫פעמיים.‬
‫פעמיים?‬
‫קדימה, מרטה! את מסוגלת!‬
‫קדימה…‬
‫וכיבסתי את הבגדים.‬
‫בתוכנית של שעתיים.‬
‫בזאת אני משתמש.‬
‫גדול…‬
‫אולי תצטרך לעזור לי.‬
‫יש!‬
‫-כן!‬
‫היא עשתה את זה!‬ ‫-אמרתי לכם!‬
‫תחי האהבה! תחיֲ…‬
‫נצביע לו במפגש הבא וניפטר ממנו.‬
‫אני בהלם.‬ ‫-כן, זה קרה בזכותך.‬
‫זאת הייתה עבודת צוות.‬ ‫-טוב, חצי־חצי. לא?‬
‫מה קורה איתך עכשיו?‬
‫עכשיו?‬
‫כלום. למה?‬
‫אאסוף אותך בשבע.‬
‫הצלחתי.‬
‫מתים עליי!‬
‫אמרתי לך שאני מסוגל.‬
‫מה קרה, סאול?‬
‫שמע…‬
‫אתה בסדר?‬
‫גרושתי לא מרשה לי לראות את הבת שלי.‬
‫היא אומרת שאני עלול לסכן אותה.‬
‫אני חושב שזה לא בא ממנה אלא מבן הזוג שלה.‬
‫אולי אלך לבית שלה ואקח אותה.‬ ‫-טוב…‬
‫אולי ארצח אותו.‬ ‫-לא, אל תדבר שטויות!‬
‫לא, אל תתפרק לי. אתה שומע?‬
‫אתה רק צריך…‬
‫להתעודד.‬
‫לא…‬
‫אכפת לך אם אשאר…‬
‫פה, לבד, בחדר?‬
‫כי אני מעדיף להיות פה לבד, בחדר שלי.‬
‫בטח.‬
‫טוב.‬
‫טוב, סאול. אני הולך.‬
‫אני לא אתעודד.‬
‫בעלה של האקסית לא מוכן‬ ‫שהוא ייראה את הילדה.‬
‫ממש לא לעניין.‬
‫סאול הוא בחור טוב. זה לא מגיע לו.‬
‫מה קורה?‬
‫את מתכוונת לגלות לי מתישהו?‬
‫לגלות לך מה?‬
‫למה את כאן.‬
‫הפרעה דו־קוטבית.‬
‫סוג 1.‬ ‫-דו־קוטבית?‬
‫כאילו, יום אחד את…‬
‫עצובה, ולמחרת זה מתהפך ואת שמחה?‬
‫לא בדיוק.‬
‫זה אצל בעלי מעגליות מהירה.‬
‫אצלי זה הולך בתקופות.‬
‫פעם דיכאון ופעם אופוריה.‬
‫מתי עשית את הסיפתח?‬ ‫-תראו אותו…‬
‫למדת מהר.‬
‫בגיל 13.‬
‫ברחתי מהבית, ו…‬
‫ושוטרים תפסו אותי מתגנבת לספינה‬ ‫כדי לראות את ״פאלפ״ באנגליה.‬
‫באמת?‬ ‫-לבדי.‬
‫בתקופות של אופוריה, אתה לא…‬
‫אתה לא חושב על ההשלכות, אתה פשוט פועל.‬
‫למחרת בבוקר, אתה מתעורר בשדה קרב.‬
‫פוצצת את הפצצה, וכולם שונאים אותך.‬
‫כמו אבא שלך.‬
‫כל פעם שאני עולה,‬ ‫אני חורגת לו ממסגרת האשראי.‬
‫וכשאת בדיכאון?‬
‫אתה יודע ש…‬
‫יש מחלות שהורגות אותך?‬
‫במקרה הזה, אתה זה שרוצה למות.‬
‫מסיבה!‬
‫כשהכרנו, היית באופוריה…?‬
‫כן. בתחילת אפיזודה של מניה.‬
‫מניה זאת אופוריה?‬
‫כן.‬
‫אני מנית־דפרסיבית.‬
‫זה היה לילה מדהים.‬
‫בשבילי, לפחות.‬
‫כן.‬
‫בשבילי גם.‬
‫אדרי, לא…‬
‫לא אתן לזה להימשך עוד.‬
‫מה זה ״זה״?‬ ‫-אתה כבר יודע.‬
‫אין לך מושג איך זה להיות עם מישהי‬ ‫שלא שולטת ברגשות שלה.‬
‫את תלמדי לשלוט בהם, לא?‬
‫בשביל זה את כאן.‬
‫אתה מדבר כמו אימא שלי.‬ ‫אתה לא מבין מהחיים שלך.‬
‫טוב, אולי אני לא מבין,‬ ‫אבל אני בטוח שאת מסוגלת.‬
‫המוח זה דבר מדהים.‬
‫הרצון להחלים יעיל יותר מכל תרופה.‬
‫זה מוכח, קרלה.‬
‫בלעת ספר לעזרה עצמית כשהיית קטן או מה?‬ ‫-אני רציני. באמת!‬
‫אתה חושב?‬
‫אני בטוח.‬
‫במאה אחוז.‬
‫את לא קולטת שאת מדהימה?‬
‫והמאסטר נמצא כאן לצדך.‬
‫אדרי, פשוט…‬
‫מה?‬ ‫-היה לי ממש כיף,‬
‫אבל לא אתן לזה להימשך עוד.‬
‫קח.‬
‫תסיים ת׳חרא הזה.‬
‫חרא!‬
‫לעזאזל! סאול!‬
‫קדימה, אתה מסוגל.‬
‫בסך הכול שלוש קומות.‬
‫שלוש.‬
‫שתיים.‬
‫אחת.‬
‫זין!‬
‫קרלה, אני צריך אותך.‬
‫אתה לא מסוגל לקבל סירוב?‬ ‫-זה לא העניין.‬
‫בלילה שבו הכרנו…‬
‫איך ברחת מפה?‬
‫מה?‬
‫זה סאול.‬
‫הוא בשינה עמוקה.‬
‫בוא.‬
‫בוא, הוא בטח לא התרחק.‬
‫מאיפה יש לך מפתח?‬
‫הזדיינתי עם שומר וגנבתי לו.‬
‫כן, בטח…‬
‫את צוחקת, לא?‬ ‫-בוא.‬
‫והשלט הזה?‬
‫הוא של נאוס, השומרת.‬
‫ולמה הוא אצלך?‬
‫שאני אמות…‬
‫אף אחד לא בטוח פה.‬
‫זה תמיד נתקע. לך תפתח.‬
‫אף פעם לא ברחת ממקום?!‬
‫מה?‬ ‫-אי אפשר ככה.‬
‫כמה שאני אוהבת לנהוג.‬
‫לא יקרה כלום אם תאטי קצת.‬
‫מה, אתה מפחד?‬
‫לא…‬
‫כשאשתחרר, דבר ראשון אוציא רישיון.‬
‫את צוחקת, לא?‬ ‫-לא.‬
‫קרלה, עצרי!‬
‫לעזאזל…‬
‫סאול! עצור!‬
‫תפסיק להתנהג כמו משוגע!‬
‫סאול!‬ ‫-סאול, עצור.‬
‫אם תלך עכשיו לבת שלך,‬ ‫תאבד אותה לתמיד, ובצדק.‬
‫אם אקח אותה, אף אחד לא ייקח אותה ממני.‬
‫לא תשיג כלום במלחמה נגדם.‬
‫סאול, תקשיב לי.‬
‫תקשיבי גם את.‬ ‫-תקשיב לי, בבקשה.‬
‫אתה חייב להירגע, באמת. בבקשה.‬ ‫-תקשיבי לי את.‬
‫תקשיב לי. אתה חייב להירגע.‬
‫אתה חייב לעשות משהו, אני יודעת.‬
‫הבת שלי!‬ ‫-הבת שלך.‬
‫הבת שלך, אני יודעת.‬
‫אתה צריך להתפוצץ, לפוצץ הכול,‬
‫לשרוף את כל העולם.‬
‫אבל זאת לא הדרך.‬
‫אתה לא רוצה להתעורר מחר‬
‫ולגלות שדפקת את החיים של מישהי שאתה אוהב.‬
‫אני לא יכול לחזור בלי לעשות כלום.‬
‫אני לא יכול לחזור.‬
‫לא נלך לבית החולים.‬
‫באנו ללוות אותך, לא לעצור אותך.‬
‫נעשה משהו…‬
‫משהו מספק שלא יכניס אותך לכלא. בסדר?‬
‫בסדר?‬
‫אבל שיהיה מספק מאוד,‬ ‫כי לא משנה לי כלא אחד או כלא אחר.‬
‫זה חייב להיות מספק מאוד.‬ ‫-מאוד מאוד.‬
‫מאוד, קרלה.‬ ‫-אני נשבעת לך.‬
‫מאוד.‬
‫תודה.‬
‫(לא יודעת…)‬
‫(מה עושים?)‬
‫לא יודע!‬
‫יש לי רעיון.‬
‫זה כאן?‬ ‫-כן.‬
‫אבדוק שהם ישנים. ששש…‬
‫נראה שהם ישנים. בוא, מהר!‬
‫עכשיו!‬
‫זהו?‬
‫בשביל זה באנו?‬
‫לעזאזל, סאול…לא בא לך לעשות ככה?‬
‫או…‬
‫נו, לך על זה.‬ ‫-הספיק לי.‬
‫בן זונה!‬
‫אולי ככה?‬ ‫-ככה!‬
‫איך אתה מרגיש?‬ ‫-איך את מרגישה?‬
‫מדהים.‬
‫שיזדיין, סאול!‬
‫זאת הגישה.‬ ‫-שיזדיין, המניאק.‬
‫אני חושבת שכדאי שנברח.‬ ‫-אני חושב שאין לו רכב.‬
‫אתה רציני?‬
‫אני סכיזופרן פרנואידי מאובחן.‬
‫אני לא יכול לזכור כל דבר.‬ ‫-בחייך, סאול!‬
‫זה התירוץ הקבוע שלך!‬ ‫-אז תגיד, אתה מסופק או לא?‬
‫בני זונות! הרכב שלי!‬ ‫-רוצו!‬
‫זין!‬ ‫-קדימה!‬
‫תעצרו! זבלים!‬
‫תראה אותו.‬
‫ישן כמו תינוק.‬
‫צדקת.‬
‫אני יודע.‬
‫אתה דפוק בשכל.‬
‫אבל אתה יודע מה?‬
‫אני שמחה שהגעת לבית החולים.‬
‫כיף לי שאתה פה.‬
‫השער.‬
‫תיזהר כשאתה טורק…‬
‫עזבי. אין לו תקנה.‬
‫מה קורה איתך עכשיו?‬
‫טוב, המרכז אוסר על פעילויות ליליות‬ ‫שלא מופיעות בלוח השעות,‬
‫אז לא.‬
‫אין לי תוכניות לזמן הקרוב.‬ ‫אם אין פוקר, כמובן.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬ ‫-קודם נשכיב אותו לישון.‬
‫של מי המפתחות הפעם?‬
‫יותר טוב שלא תשאל.‬
‫בוא.‬
‫יש לך פחד גבהים?‬ ‫-לא.‬
‫אני עולה הנה הרבה.‬
‫אני אוהבת להרגיש בודדה פה.‬
‫היום רציתי לשתף אותך.‬
‫איזה כבוד.‬
‫שנשב?‬
‫הייתי נוראית אליך.‬
‫אבל אתה עדיין כאן.‬
‫אסור לי לעזוב, זוכרת?‬
‫התכוונת ברצינות?‬
‫למה?‬
‫שאני יכולה להתגבר על זה.‬
‫אמרתי את זה? מתי?‬
‫אתה כזה דביל…‬ ‫-בטח שכן.‬
‫אבל את צריכה לרצות בזה באמת.‬ ‫-ברצינות, אדרי? שוב השטויות האלה?‬
‫״את צריכה לרצות בזה באמת.״‬
‫אני רוצה באמת, בטח שאני רוצה באמת! אני…‬
‫איך לא ארצה בזה, אדרי?‬
‫היה לי טוב…‬
‫עד שאתה באת,‬
‫ואמרת לי שאני יכולה להשיג…‬
‫את מה שאני לא יכולה להשיג.‬ ‫-את יכולה.‬
‫את יודעת מה אני חושב?‬
‫שלראשונה יש לך חיבור עם מישהו,‬ ‫ואין לך מושג מה לעשות עם זה.‬
‫את מתה מפחד.‬
‫אני לא.‬ ‫-את כן.‬
‫לכן את מחפשת סטוצים ללילה אחד,‬
‫כי מפחיד אותך שזה יימשך יותר.‬
‫בלילה שהכרנו אמרת לי‬ ‫שמערכות יחסים תמיד נדפקות.‬
‫שכמה שמכירים יותר, יותר גרוע.‬
‫וזה לא נכון.‬
‫כי כמה שאני מכיר אותך יותר…‬ ‫-די.‬
‫אני מחבב אותך יותר.‬
‫העניין הוא ש… זה מוסד לבריאות הנפש.‬
‫לכו למלון!‬ ‫-טינה, סליחה.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫פעם אחרונה, מבטיחה לך. רק חצי שעה.‬ ‫-סליחה.‬
‫לא יותר.‬ ‫-חצי שעה?‬
‫שלום.‬
‫חכה.‬
‫מה?‬
‫נראה לי שאני לא יכולה.‬
‫אנחנו לא חייבים לעשות משהו.‬
‫אני רק רוצה לישון איתך.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-בוקר טוב, לא?‬
‫אני הולכת רגע לשירותים, טוב?‬ ‫-טוב.‬
‫אדריאן.‬
‫בוקר טוב…‬
‫חמודון.‬
‫בוא, קום.‬ ‫-עוד דקה, טוב?‬
‫בוקר טוב מתוק!‬
‫בוקר טוב, חמאת בוטנים.‬
‫קום.‬
‫עוד דקה, טוב?‬
‫עברה דקה?‬
‫קדימה.‬
‫אדרי, קום.‬ ‫-אני קם.‬
‫אדרי, הזמן קצר.‬ ‫-בסדר.‬
‫נו כבר, קום!‬
‫סליחה.‬
‫סליחה, אבל יש לי משהו לספר לך.‬
‫סלח לי.‬
‫פשוט סאול כבר קם, ולא יישאר לנו ג׳לי.‬
‫מדהים כמה שחולי נפש אוהבים ג׳לי.‬
‫נראה לי שהעובדה שמאכל כלשהו הוא שקוף…‬ ‫עושה לנו את זה.‬
‫מה קורה? למה אתה מסתכל עליי ככה?‬
‫סתם. את הפוכה כולך, לא?‬
‫הפוכה? לא. אני…‬
‫אני מאושרת.‬
‫מאושרת!‬
‫הודות לך ולעזרה שלך. או שלא באתי לך בטוב?‬
‫באת לי מדהים.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫רוצה שאבוא לך עוד יותר בטוב?‬
‫קצת מוקדם, לא?‬
‫קצת מה?‬
‫ג׳לי!‬
‫עם איזה אנרגיות התעוררת… באימא שלי.‬
‫קדימה, חבר׳ה.‬
‫תוציאו את הסחורה. אני מרגיש בר־מזל.‬
‫אדרי!‬
‫רעיון מצוין! נשחק עם החפיסה הזאת.‬
‫היא לא מרעישה כמו החפיסה המסומנת של קרלה.‬
‫טוב, אבל קרלה לא באה איתך?‬
‫לא.‬
‫אף אחד לא רוצה לבוא איתי.‬
‫מרטה, את יודעת איפה היא?‬ ‫-לא, לא ראיתי אותה היום.‬
‫טוב, אחפש אותה. תחלקי את.‬
‫ברצינות?‬
‫הם הולכים להזדיין שוב.‬ ‫-תודה על הבעת האמון.‬
‫קרלה?‬
‫אדרי?‬
‫מה את עושה שם?‬
‫תראה משהו שהרגע גיליתי!‬
‫מאחורי ההרים האלה אפשר לראות את הים!‬
‫באמת, בוא תראה!‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, מרגישה טוב מתמיד!‬
‫הרגע גיליתי, ואני רוצה לחלוק איתך.‬ ‫אתה חייב לבוא.‬
‫זה ממש שם.‬
‫לקחת את התרופות שלך?‬ ‫-לא.‬
‫אני מרגישה טוב מתמיד, מבטיחה לך.‬
‫כי אמרת לי שאני מסוגלת,‬ ‫ואני נשבעת לך שאני מרגישה שאני מסוגלת.‬
‫אני יכולה, והודות לזה, אני רואה.‬
‫הוא מאחור, אבל אני רואה אותו מכאן,‬
‫ואם תעלה הנה, אולי גם אתה תראה.‬
‫בוא, אתה חייב.‬
‫הים נמצא שם מאחור.‬ ‫-רדי משם.‬
‫היי!‬ ‫-לא! בסדר!‬
‫בסדר. תירגעי.‬
‫לעזאזל, אדרי! אני רק רוצה לחלוק איתך‬ ‫שאני רואה את הים,‬
‫ואני צריכה שתראה את זה. אני צריכה שתבין…‬
‫היא בסדר. היא רק חטפה מכה.‬
‫היא לא לקחה את התרופות שלה כמה ימים.‬
‫שלום.‬
‫מה זה?‬
‫למה יש לי עירוי?‬
‫תגיד לי שלא גילית להם.‬
‫מצטער, קרלה. הייתי חייב.‬
‫לא…‬
‫מי…‬
‫מי אתה חושב שאתה?‬
‫לא…‬ ‫-קרלה, תירגעי.‬
‫אין לך זכות להתערב לי בחיים!‬ ‫-לא. אחות!‬
‫אצטרך להתחיל מאפס באשמתך! לא…‬
‫אמרת לי, אדרי…‬
‫אמרת לי שאני מסוגלת.‬
‫אמרת לי.‬
‫אני לא רוצה לראות אותך יותר.‬
‫קרלה…‬
‫מה קורה?‬
‫מה?‬
‫תגיד לנו אתה.‬
‫המאמר שלך, שהתפרסם הבוקר באינטרנט.‬
‫לעזאזל…‬ ‫-״הפסולת של החברה״, מה?‬
‫״הילדה מ׳מגרש השדים׳״?‬ ‫-אני יכול להסביר.‬
‫כתבתי את זה לפני ש…‬ ‫-עזוב.‬
‫אני מקווה שנהנית בניסוי שלך.‬
‫לא!‬ ‫-לך תזד…‬
‫תזדיין. וזה לא הטורט שלי.‬
‫נעבור לשולחן אחר.‬ ‫-לא…‬
‫הוא פתטי.‬
‫סאול, גבר…‬
‫- הפסולת של החברה -‬
‫אז…‬
‫אמרת את האמת.‬
‫אני מרגישה קצת טיפשה, האמת.‬
‫צר לי.‬
‫יש לך שחרור החל מרגע זה.‬
‫דבר אחד…‬
‫לגבי קרלה…‬
‫זה היה באשמתי.‬
‫אדרי, אתה יודע למה אני קפדנית‬ ‫סביב קבלה ושחרור מהמוסד הזה?‬
‫כדי שדפוקים כמוני לא ייכנסו?‬
‫במובן מסוים, כן.‬
‫אבל גם בגלל שרוב האנשים‬ ‫רוצים לעזור ליקיריהם,‬
‫וחושבים שהם יודעים כיצד.‬
‫תראה, יש לי שני תארים ראשונים‬ ‫ושלושה תארים שניים,‬
‫וגם אם רבים מתקשים להאמין, ברוב המקרים,‬
‫אני יעילה הרבה יותר מאהבה, מכוונות טובות,‬
‫ממוטיבציות זולות…‬
‫הקרובים מביאים אותם הנה וחושבים שזהו,‬ ‫הם תכף יבריאו. אבל לא.‬
‫כאן אנחנו עוזרים להם לחיות עם עצמם‬ ‫ולקבל את עצמם,‬
‫וזה לוקח הרבה יותר זמן.‬
‫כן.‬
‫אנחנו מלמדים אותם לא להעמיד פנים שהבריאו‬ ‫למען אנשים כמוך.‬
‫תראה, החלק הקשה במחלת נפש‬
‫הוא שאנשים רוצים שתתנהג כאילו לא חלית בה.‬
‫אז אם תרשה לי לחזור לעבודה…‬
‫יצא לי לא רע, מה?‬
‫אני מתבלבל ו…‬
‫לא בטוח במה שאני אומר…‬
‫אני רוצה שיהיה לך טוב, טוב מאוד.‬
‫בעלך יסכים עם זה?‬
‫זה לא משנה לי.‬
‫אני לא מאמינה שזה יעשה לה רע, סאול.‬
‫זה נכון שאתה חולה?‬
‫לשים לו פלסטר?‬
‫רעיון מצוין!‬
‫רעיון מצוין.‬
‫הנה. עבר לך.‬
‫בוא.‬
‫תראי. זה חבר טוב שלי.‬
‫הוא מרגל.‬
‫אנחנו עדיין חברים?‬
‫כן.‬
‫חוץ מזה, לא יודע…‬
‫אולי זאת הפרנויה שלי, אבל…‬
‫אני חושב שיש לך קשר לזה.‬ ‫לכל הטוב שיצא מזה.‬
‫זאת הפרנויה שלך, גבר.‬
‫אתה משוגע לגמרי.‬
‫אני לא יכול לאשר ולא להכחיש.‬
‫גם הוא משוגע?‬
‫שרי…‬ ‫-כן, חמודה שלי.‬
‫גם הוא משוגע, אבל…‬
‫אבל הוא לא מודע לזה.‬
‫תודה.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫מתוקה, את…‬
‫יכולה לשים לי עוד פלסטר? אולי…‬
‫אולי ככה אבריא מהר יותר.‬
‫כמו שאתם כבר יודעים,‬
‫לא מזמן התאשפזתי בבית חולים פסיכיאטרי.‬
‫מה שלא ידעתם זה‬ ‫שעשיתי את זה בשביל להציל מישהי.‬
‫בשביל לחלץ אותה משם ומחבורת המופרעים‬ ‫שביניהם היא חיה במקום ההוא.‬
‫לקח לי זמן להבין,‬
‫אולי בגלל שזה מורכב,‬ ‫ואולי בגלל שאני פחות חכם משחשבתי,‬
‫שהיא לא צריכה שאיזה אידיוט‬ ‫יבוא ויציל אותה,‬
‫כמו איזה נסיך מהאגדות בשקל.‬
‫הייתי רוצה להגיד לה ש…‬
‫למרות שהבנתי שלעולם לא נוכל להיות יחד,‬
‫תמיד אוהב אותה בטירוף.‬
‫כמו שכבר הבנתם,‬ ‫אני לא בדיוק מומחה לזה,‬
‫אבל אני חושב שהבנתי משהו‬ ‫בתקופה שביליתי שם.‬
‫ואם זה יעזור במשהו,‬ ‫אני רוצה לספר לכם אותו.‬
‫״…לזאת שהתכוונתי להציל אותה,‬ ‫ולהגיד לה‬
‫שלמרות שהבנתי שלעולם לא נוכל להיות יחד,‬
‫תמיד אוהב אותה בטירוף.״‬
‫באימא שלי, קרלה…‬
‫מה?‬
‫אתם מסתכלים עליי ככה בגלל החרא הזה?‬ ‫-זה לא חרא.‬
‫בחיי, הוא אשף הניסוח.‬
‫מבחינה תחבירית וגם סמנטית…‬
‫שמות התואר…‬ ‫-שמות התואר!‬
‫זה מקסים.‬
‫מקסים?‬
‫זה הזבל הכי גדול שקראתי בחיים שלי.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫להגיד ארבעה דברים לדפ״ר הזה. בואו.‬
‫תקריא שוב.‬ ‫-אני אקריא שוב.‬
‫״אם מה שאמרתי עכשיו נשמע הגיוני,‬
‫ויכול לעזור למישהו…״‬
‫נלך כולנו.‬
‫השתגעת? את יוצאת מפה?‬
‫כן.‬
‫פה מלמדים אותנו להתמודד עם עצמנו,‬
‫אבל אנחנו צריכים להיות מסוגלים‬ ‫להראות את עצמנו לעולם כמו שאנחנו.‬
‫בפעם הבאה שנקבל שחרור,‬ ‫אנחנו צריכים להיות מוכנים למה שיבוא.‬
‫אוי. היא שוב מתחילה. היא לא מפסיקה לדבר.‬ ‫-ליתיום…‬
‫זה רעיון מצוין. שייתנו לה ליתיום והרבה.‬
‫ליתיום והרבה.‬
‫חשבנו ש…‬
‫אתה בא איתי. אתה חייב לי.‬
‫אנחנו חושבים שאת בהתקף.‬
‫התקף?‬
‫חבר׳ה, אני לא בשום התקף.‬ ‫בחיים שלי לא הייתי צלולה כל כך.‬
‫למשל, מרטה…‬
‫מה תעשי בפעם הבאה‬ ‫שמישהו יצחק על הטיקים שלך?‬
‫ואתה, ויקטור.‬
‫אתה מוכן לעולם שישלול ממך את הסבון?‬
‫וטינה,‬
‫לא מגיע לנסיכה אמיתית לפגוש את העם שלה?‬
‫ולא רק כדי שיקבל אותה כמנהיגה שלו,‬ ‫אלא גם כדי שיראו‬
‫שמותר להיות עצובה,‬
‫גם אם את נסיכה, או מפשוטי העם,‬
‫או מישהי שלא יכלה יותר‬ ‫לשאת את עול החיים שלה.‬
‫וסרחיו…‬
‫איך אתה מרגיש?‬ ‫-אני?‬
‫משהו בן זונה!‬
‫בואו…‬
‫צריך הסחת דעת.‬ ‫-חבל שלא עשינו את זה אתמול.‬
‫איזו?‬ ‫-יש לי דיכאון. לחץ לא עושה לי טוב.‬
‫איזה מין ציפור זאת?‬
‫אתה מוכן להתרכז רגע? אנחנו מנסים לברוח.‬
‫יש לי רעיון.‬ ‫-מה?‬
‫אני הולך.‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫מטומטם!‬
‫תזכרי אותי.‬ ‫-אני זוכרת אותך.‬
‫זונה!‬ ‫-ברצינות?‬
‫אני בפאניקה, ברצינות.‬
‫את, למשל, תחשבי:‬
‫״כולנו נמות, אבל לא היום״, ותנשמי.‬
‫ויקטור, מה אתה עושה פה?‬ ‫-יש לכן סבון?‬
‫תנשמי דרך האף.‬ ‫-עכשיו!‬
‫אבוא איתך.‬
‫אבוא איתך ואעזור לך.‬
‫של מי הבית הזה?‬
‫חבצלת!‬
‫היפי!‬ ‫-מה הם עושים?‬
‫חרא.‬ ‫-מה הם עושים שם?‬
‫תכף נשוב.‬ ‫-היי!‬
‫סעי!‬ ‫-זה מסוכן מאוד!‬
‫זהירות!‬ ‫-אנחנו יוצאים למשימה חשובה מאוד!‬
‫ויקטור, נראה לי שאני קצת אוהבת אותך!‬ ‫-גם אני אותך, מותק!‬
‫זה טירוף!‬ ‫-בקרוב נשוב!‬
‫משטרה! תזעיקו משטרה!‬ ‫-אני אנהג. הקלאץ׳ עושה בעיות.‬
‫שמאלה!‬ ‫-אז אל תצביעי עם הראש ימינה!‬
‫מהר! אחריהם!‬
‫מיליון קליקים תוך יומיים.‬
‫אתה בורא חלומות.‬
‫המאמר הנקרא ביותר.‬
‫מיליון קליקים תוך יומיים.‬
‫תביא לי נשיקה. בבקשה.‬
‫איתו זאת לא הטרדה מינית, נכון?‬ ‫היום, כשהכול כזה… אתה יודע.‬
‫סאול, עצור!‬
‫שלום.‬ ‫-עצור את הרכב!‬
‫רד!‬ ‫-לא, אל תרד.‬
‫אל תרד, אתה תמות.‬
‫נחזור בקרוב!‬
‫אסע קדימה ו…‬
‫אלוהים!‬ ‫-איזה פרץ אדרנלין!‬
‫מעכשיו, מה שנעשה זה,‬
‫בדיוק, מאמרים שעוסקים במציאות של מה שקורה,‬
‫עם הפמיניזם וכל הקשקושים האלה.‬
‫אתם יודעים? בואו נפעיל את הראש.‬
‫היי, גבר!‬
‫תזיז ת׳תחת שלך!‬
‫הם עוקפים?‬ ‫-לא, אל תעקפי אותם.‬
‫קודם הם ואז אנחנו, אחרת נמות. אוקיי?‬
‫ברצינות, אדון! תלמד לנהוג!‬
‫המכונית!‬
‫אני גיי!‬
‫מה?‬ ‫-אתה גיי?‬
‫אני? לא זוכר. מי את?‬
‫עכשיו אפשר לעקוף?‬ ‫-כן.‬
‫מפעילה איתות,‬
‫מתקדמת קצת…‬
‫טוב, פמיניזם. מה עוד?‬
‫שוויון ללהטב״ק.‬
‫מה?‬ ‫-להטב״ק.‬
‫מתרוממים.‬
‫איבדנו אותם.‬ ‫-רוסה, בבקשה!‬
‫איבדנו אותם.‬ ‫-לא איבדנו אותם, הם ממש כאן.‬
‫אני לא רואה כלום בלי משקפיים.‬ ‫-את מרכיבה?‬
‫מגיל 13. אבל אני לא משתמשת בהם‬ ‫כי הם מבגרים אותי.‬
‫רוסה, בבקשה, תרכיבי משקפיים!‬
‫מה עוד?‬
‫מִחזוּר וכל זה.‬ ‫-אקולוגיה.‬
‫אבל מילה כזאת…‬ ‫-זיהום. שינוי באקלים.‬
‫שינוי באקלים.‬
‫גרטה תונברג.‬ ‫-מה?‬
‫לא, לא.‬
‫שינוי באקלים. בלי דברים מוזרים.‬
‫פתאום החליטו שצריך חמישה פחי אשפה במטבח.‬
‫תעשו את זה בעצמכם!‬
‫בואי נראה… אלה משקפי שמש.‬
‫תני.‬
‫ערבים, שחורים…‬
‫הגירה.‬ ‫-בלי זה אי אפשר.‬
‫קחי.‬
‫אלה, כן. בואי נראה…‬
‫תראי! אלה באמת הם.‬
‫יש פה יותר מדי דברים.‬ ‫-סאול, מה אתה עושה?‬
‫אתה זורק נייר? ברצינות?‬ ‫-אסור לזרוק דברים!‬
‫ארשום בפנקס.‬ ‫-עזבי את הפנקס, בבקשה!‬
‫אדרי, בקשר לדבר הזה שלך…‬
‫הסטיגמה סביב מחלות נפש.‬
‫כן. מטורללים.‬
‫לא!‬
‫הנושא שלך.‬
‫הנושא שלי?‬ ‫-הנושא שלך.‬
‫מה הנושא שלי?‬
‫טוב, עם זה, עם ההוא,‬ ‫עם ההיא, גם עם הקולב… את יודעת…‬
‫נימפומניה?‬
‫נימפומניות, ברבים.‬
‫אבל אני לא…‬ ‫-נימפומניות, לא רק אחת.‬
‫היום זה לא רק שחור ולבן. הכול…‬
‫את יודעת, יש…‬
‫גיוון.‬
‫החוצה!‬ ‫-סאול!‬
‫מספיק!‬ ‫-סאול, בבקשה!‬
‫בשביל לישון!‬
‫צריך לישון!‬
‫תבלמי!‬
‫איזה כיף היה.‬
‫בא לי להקיא.‬ ‫-לא, לא ברכב.‬
‫בבקשה…‬ ‫-תוציאי ראש החוצה.‬
‫בנות… ‬
‫לי ולטינה לא נוח מאחור.‬
‫את נהגת לא טובה.‬
‫קיקה… מה?‬
‫נו?‬
‫לעזאזל…‬
‫סמים?‬
‫בדיוק.‬
‫מניעה…‬ ‫-לא, לא מניעה.‬
‫סמים.‬ ‫-סמים.‬
‫סמים. אתה יכול לכתוב את זה מהזיכרון.‬
‫בסדר.‬
‫שלום?‬
‫סליחה, לאן זה?‬
‫שלום. צהריים טובים.‬
‫באנו לאדריאן מאיו.‬
‫קבעתם פגישה?‬ ‫-לא.‬
‫לא, אבל אדריאן תמיד אומר‬ ‫שנבוא מתי שרק נרצה.‬
‫טוב, הוא בפגישה, אז אי אפשר.‬
‫בטח שאת יכולה, כי את איתי.‬ ‫-ומי את?‬
‫את לא יודעת מי אני?‬ ‫-לא.‬
‫אוי… תסלחי לה. זאת בטח אי־הבנה.‬
‫אני מהמלוכה. בסדר?‬
‫אם הבוס שלך ישמע שלא נתת לי להיכנס,‬ ‫הוא יכעס מאוד.‬
‫מהמלוכה?‬
‫אנחנו בפנים, ומלכת ספרד לעתיד גם.‬
‫זונה.‬ ‫-הנה הדלת. כולם החוצה.‬
‫אל תגעי בי, אני משוגעת.‬
‫אלוהים…‬ ‫-אדרי!‬
‫פדופיליה, היום זה…‬
‫דברים משוגעים, וכולי. מה עוד?‬
‫אדרי!‬ ‫-אדרי!‬
‫אדרי!‬ ‫-אדריאן!‬
‫אדרי!‬ ‫-היי, כבר אמרתי לכם…‬
‫קרלה?‬ ‫-אדרי?‬
‫תנו להם!‬
‫מה את עושה פה? נתנו לך לצאת?‬
‫לא.‬
‫אז אעשה את זה זריז.‬
‫טוב. מה קורה?‬
‫שזה יהיה זריז…‬ ‫אני לא מאשר ולא מכחיש.‬
‫אין לי מושג.‬
‫מה זה החרא הזה?‬
‫המאמר שלי.‬
‫מה קרה? לא אהבת אותו?‬
‫את הקשקוש הזה?‬
‫כמעט הקאתי.‬
‫לא ציפיתי ליותר מהמגזין המחורבן הזה.‬
‫היי, קצת כבוד!‬
‫קרלה, מה קורה?‬
‫מה… ״מה קרה״, הוא אומר לי.‬
‫מה זה החרא הזה,‬ ‫שאתה ואני לא נוכל להיות ביחד?‬
‫זה את אמרת. שאת לא רוצה שום קשר אליי.‬
‫גבר, אני דו־קוטבית. אני משנה את דעתי.‬
‫ככה אתה נלחם עליי? על אהבת חייך?‬
‫שפל המדרגה, גבר. שפל המדרגה.‬
‫תראה מה אני עושה‬ ‫עם המאמר המחורבן שלך. תראה.‬
‫אבל קרלה…‬
‫מגזין מחורבן, אבל הנייר איכותי.‬
‫ולידיעתך, אני לא צריכה שתציל אותי.‬
‫לא אתה, ולא אף אחד.‬ ‫-על זה המאמר!‬
‫אני יודעת!‬
‫אבל גם אתה לא צריך אותי‬ ‫שאציל אותך ממני. בסדר?‬
‫בסדר, קרלה.‬
‫בסדר מה?‬
‫את צודקת.‬
‫אני לא צריך אותך שתצילי אותי ממך.‬ ‫אני רוצה להיות איתך.‬
‫זה לא יהיה קל.‬ ‫-זאת תהיה בעיה שלי.‬
‫פשוט…‬
‫אתה תנסה לשנות אותי,‬
‫ואין מצב, כי אותי…‬
‫אותי לא משנים.‬
‫אני אוהב אותך כמו שאת.‬
‫יהיו ימים ש…‬
‫שפתאום אהיה באופוריה בלי סיבה.‬
‫אני יודע.‬
‫ויהיו ימים שארצה להתאבד.‬
‫גם את זה אני יודע.‬
‫ויהיו גם ימים ש…‬
‫שארצה להרוג אותך.‬
‫סבבה.‬
‫אבל…‬
‫יהיו ימים שארצה להרוג אותך כל כך…‬
‫שכמעט אעשה את זה.‬ ‫-די כבר!‬
‫מה, כמעט…‬ ‫-זה לעולם לא יהיה נורמלי.‬
‫כן.‬
‫להכול.‬
‫השתגעת או מה?‬
‫סיפרתי לך שהייתי פעם במוסד פסיכיאטרי?‬
‫בפעם הבאה שאראה מישהו עצוב,‬
‫לא אבקש ממנו לחייך.‬
‫גם לא אבטיח לו שההחלמה נמצאת בידיים שלו.‬
‫אם באמת ארצה לעזור לו,‬
‫אגיד לו‬
‫שגם אם אני לא מסוגל להבין מה עובר עליו,‬
‫אהיה שם אם הוא יצטרך אותי.‬
‫אתה יכול להיכנס רגע, אם בא לך.‬ ‫-לא…‬
‫חכה רגע.‬
‫סליחה, יש לך עט?‬
‫תודה.‬
‫639-351-011.‬
‫קרלה.‬
‫בסדר? שתזכור.‬
‫זה מה שרצית, לא?‬
‫להיכנס,‬
‫להשיג את המספר שלי, ו…‬
‫ולצאת.‬ ‫-אתקשר כשתצאי. בסדר?‬
‫בסדר.‬ ‫-כשתצאי.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬