Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Nu spun că va fi ușor.
‎Dar va merita.
‎Orice e posibil dacă încerci.
‎Oamenii dau vina pe noroc, destin, karma…
‎Știți care e cauza eșecului?
‎„Nu mai pot.”
‎„Renunț.”
‎Dar niciodată „Voi lupta ‎pentru ce vreau cu adevărat.”
‎Dacă nu lupți pentru ce vrei…
‎- …ai eșuat. ‎- Tu știi ce-i lupta?
‎Ai absolvit și tata ți-a găsit slujbă.
‎- Laura dă audiții de șapte ani. ‎- Aproape.
‎- Toți au refuzat-o. ‎- Nu toți.
‎Faza cu „Dacă vrei, poți” ‎e limitată, bine?
‎Își va petrece toată viața muncind.
‎Și va fi fericită ‎numai dacă face ce-i place.
‎Nu merită să lupte ‎pentru asta, pentru visul ei?
‎Da, dar ascultă…
‎- Fac cinste. Încă una? ‎- Da, te rog.
‎Bine, dl Hallmark.
‎Deci visul tău a fost mereu ‎să scrii gunoaie pe internet?
‎Sunt jurnalist de investigație ‎și folosesc surse sigure.
‎- Serios? ‎- Încă un rând, te rog.
‎Ai scris: ‎Anxietate, stres ‎și alte boli false.
‎Oamenii se plâng de prostii.
‎Bine, și: ‎Mamele mele sunt lesbiene ‎și asta mă excită?
‎E adevărat! Un tip din Sevilla.
‎Bag-o în pat convingând-o ‎că ați fost împreună la școală.
‎S-a dovedit a fi 100% eficient.
‎Da, sigur.
‎Alege orice fată din bar. Pe oricare.
‎- Pariu pe o rundă de beri. ‎- Bine!
‎- Blonda de la bar. ‎- Te uiți la ea de când am venit.
‎Bine.
‎Lauris, nu mă aștepta trează.
‎Scuze, ți-am vărsat băutura.
‎- Ce băutură? Nu am. ‎- Și mai bine. Îți cumpăr eu una.
‎- Te duceai s-o agăți pe aia? ‎- Nu. Adică da.
‎Dar nu pentru că voiam…
‎Voi fi sincer. ‎Am făcut un pariu cu prietenii mei.
‎Un pariu stupid că aș putea s-o agăț.
‎Eu am pus pariu cu prietenele mele ‎că pot să te agăț pe tine!
‎- Sunt acolo. ‎- Înțeleg.
‎Hai, ajută-mă! ‎Nu vreau să plătesc eu runda naibii.
‎- Am un mod perfect de a te cuceri. ‎- Da? Care e?
‎O privire.
‎Uite.
‎Îmi cobor bărbia.
‎Deschid puțin gura.
‎Apoi mă uit în sus, parcă aș fi…
‎puțin dezorientată.
‎Și apoi…
‎Acum vrei băutura aia, nu-i așa?
‎Perfect.
‎Scuze!
‎- Hei! ‎- Stai puțin.
‎Nu-mi place aici. ‎Mă grăbesc, vreau ceva mai bun.
‎Eu am plecat. Scuze!
‎Bine…
‎- Ce faci? Plecăm împreună. ‎- Nu putem sta aici?
‎Nu, nu aici.
‎Uite, frate. ‎În seara asta caut pe cineva cu care…
‎să mă distrez. ‎Să fac sex și să nu ne mai vedem.
‎Ce distruge nopțile minunate?
‎Ziua următoare.
‎Dacă suni, ești enervant. ‎Dacă nu, ești un bou.
‎Le cunoști familia, prietenii, ‎te faci că-i adori.
‎- Urăsc asta. ‎- Toți o urăsc.
‎Când îl cunoști pe celălalt, ‎se strică tot.
‎Ne bucurăm de noaptea asta ‎și apoi nu ne mai vedem.
‎Vom avea noaptea perfectă, fără probleme.
‎- Hai, rapid. Mâine mă trezesc devreme. ‎- La naiba!
‎Ce-i? Ți-e frică?
‎- Frică? Nu mă cunoști. ‎- Ne-am înțeles.
‎Ne vedem afară.
‎Și prietenele tale?
‎Alea?
‎Habar n-am naibii cine sunt.
‎Stai puțin.
‎- Fugi! ‎- De ce?
‎Am furat casca asta.
‎Nu e nicio grabă. Ce faci?
‎Ajutor!
‎Vrei să ne omoare?
‎Mereu ești așa iritant?
‎Unde mergem?
‎Tu ce crezi?
‎Nu vrei să bem ceva mai întâi?
‎Ți-am spus că mă grăbesc.
‎- E hotel de cinci stele. ‎- Scuze.
‎- Patruzeci și doi… ‎- Da.
‎Nu contează. Mulțumesc!
‎- O nuntă. ‎- O nuntă? Serios?
‎La nunți te poți distra incredibil. ‎Evident, dacă nu te căsătorești tu.
‎Nu voiai să bem ceva? Avem bar gratis.
‎Ia-te după mine.
‎Nu! Nu pot să cred.
‎Vara mea o să mă omoare. Putem intra?
‎Da, dacă îmi spuneți cum vă cheamă…
‎Se va supăra! Mereu zicea: ‎„Mor dacă nu vii la nunta mea!”
‎Și jur că nu vreau să moară.
‎Mohapi și un invitat. Aici.
‎Mohapi?
‎- Mohapi. ‎- Și invitatul.
‎În regulă. Dar este ‎o nuntă cu ținută formală.
‎Nu urăști să te deghizezi ‎ca să te accepte?
‎Mie îmi vine bine.
‎Nu? Are stil.
‎O, mamă!
‎Ce tare e!
‎Ce facem aici?
‎Ce fac toți la nunți.
‎Mâncăm.
‎Și bem.
‎Bună, ce faci?
‎La naiba, nu te-am văzut de-o veșnicie. ‎Arăți minunat!
‎Bună!
‎Bună, ce faceți?
‎Eu sunt vara miresei.
‎În cinstea miresei!
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Ești nebună rău.
‎- Mi s-a mai spus asta. ‎- Mă scuzați. Vă rog!
‎Ca naș, se cuvine să spun câteva cuvinte.
‎Țin mult la acest cuplu
‎și cred că vorbesc în numele tuturor ‎când spun că vă doresc…
‎cea mai grozavă căsnicie.
‎Noroc!
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Ce discurs de rahat!
‎Vara mea merită ceva mai bun.
‎Să vedem…
‎Bună! Mă scuzați.
‎Bună! Ce mai faceți? Bună seara!
‎Îmi pare rău, dar nu… ‎Nu pot să nu spun și eu ceva.
‎Vreau doar să le spun mirilor ‎cât sunt de mândră de ei.
‎Cei apropiați știm ‎că sunt un exemplu de iubire adevărată.
‎Au depășit multe.
‎E greu să găsești iubirea în ziua de azi.
‎Să găsești pe cineva…
‎care te iubește, orice ar fi.
‎Cineva care încă te iubește…
‎deși îți știe toate defectele…
‎viciile care te sperie.
‎Și toți știm ce temperament ‎are mireasa, nu-i așa?
‎Pentru o viață fericită împreună!
‎- Trăiască mirii! ‎- Trăiască!
‎Și acum?
‎Acum?
‎E cea mai bună parte.
‎- Cadou de la miri. ‎- Nu se poate!
‎Nu-mi vine să cred!
‎Nici măcar nu știu cum te cheamă.
‎Mai bine așa.
‎Nu ne vom aminti mâine. Cel puțin eu.
‎Am ajuns în acel moment din noapte.
‎Care moment?
‎Când îmi spui cât sunt de drăguță,
‎că te bucuri că m-ai cunoscut.
‎Am înțeles. Acel moment.
‎Stai să vezi!
‎Când… mă uit în ochii tăi…
‎am un sentiment ciudat.
‎Îmi place de tine…
‎Mi-e frică de tine.
‎În același timp.
‎Nu te opri.
‎Continuă. Cu cât mai siropos, ‎cu atât mai bine.
‎Și…
‎nu vreau să se termine noaptea asta.
‎Carla.
‎Mă numesc Carla.
‎Eu sunt Adri.
‎- Îmi pare bine! ‎- Și mie.
‎Ce ai la picioare?
‎Ce vrei să spui?
‎Sunt ciudate.
‎Mulțumesc! Exact asta vrei ‎să auzi după ce faci sex.
‎Ciudate într-un sens bun.
‎- Îmi place ce-i ciudat. ‎- Da?
‎Să le văd pe ale tale.
‎Scuze, sunt normale.
‎Și eu?
‎Tu?
‎Îți par normală?
‎Să-ți mai văd fundul o dată.
‎- Ce e? ‎- Rahat!
‎La mama naibii! ‎Trebuia să fi plecat de peste două ore.
‎- La naiba! ‎- Și ce? Fac o noapte albă.
‎Felicitări, dar eu nu pot face asta.
‎Bine.
‎La naiba!
‎Rahat!
‎Ce faceți aici?
‎- E camera voastră? ‎- Ne-am încurcat.
‎Unele lucruri nu mai pot fi schimbate.
‎- Nu te supăra! ‎- Ne-ați distrus noaptea nunții!
‎Adri, fugi!
‎- Ei bine… ‎- Ascultă, frate…
‎Eu m-am simțit grozav.
‎Da, și eu.
‎A fost o plăcere ‎și așa mai departe. Tot tacâmul.
‎Mai bine fugi.
‎După tine?
‎Nu, idiotule. Te caută.
‎Carla!
‎Hei, tu!
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Trebuie să mă crezi.
‎A fost cea mai grozavă noapte. ‎Fata aia e fantastică.
‎- Faza tare? ‎- Surprinde-mă.
‎Nu știu nimic despre ea.
‎- Sunt la o audiție. ‎- Nu am numărul ei.
‎Numărul 119, vă rog.
‎N-o voi mai vedea în veci și astfel
‎nu distrugem cea mai bună noapte.
‎Și de ce e ceva bun?
‎Nu contează. Nu înțelegi.
‎- Pe curând! ‎- Urează-mi succes!
‎„Multă baftă, Lauri!”
‎„Mulțumesc mult, Adri.”
‎Bună dimineața!
‎Ce sărmană femeie ai lăsat nesatisfăcută?
‎Ce scrii, Ana?
‎Cum să fii plăcută și totuși ursuză?
‎Boule!
‎Vrăjitoareo!
‎Și eu te iubesc.
‎Dar să nu-i spui soției mele, bine?
‎La mama naibii!
‎- ‎Playground‎ are accesuri duble… ‎- Accesări.
‎- …față… ‎- Accesări.
‎Da, la naiba, Jesús!
‎Sunt Quique.
‎Puține accesuri, puțină publicitate.
‎Puțină publicitate, puțini bani.
‎Așa că, ori îmi aduceți idei noi, bune,
‎ori vă duceți cu toții naibii.
‎E valabil pentru toată lumea!
‎Am ceva despre refugiați…
‎Refugiații nu aduc accesuri.
‎- Accesări. ‎- Știu un traficant de droguri din…
‎Dacă mai aud de traficant de droguri, ‎zbori de aici.
‎- Adri. ‎- Mă ocup de asta. Dă-mi două zile.
‎- Vreau magie, bine? ‎- Ce zici de asta?
‎Cum să i-o sugi rău, ‎ca să creadă că înveți împreună cu el.
‎Ana. Citește-mi ce ai scris ‎deocamdată pentru articol.
‎Știi că te-ai îndrăgostit?
‎E mai bine.
‎Însă titlul nu e…
‎nu e grozav.
‎Schimbă-l cu…
‎La Universitatea din Michigan savanții
‎află un mod sigur ‎de a ști dacă te-ai îndrăgostit.
‎- ‎Te va surprinde. ‎- Grozav!
‎Bravo, băiete!
‎Citește elementele articolului lui Adri.
‎- Al meu… ‎- Articolului lui Adri. Adri, fii atent.
‎„Ai cunoscut-o ‎și te gândești doar la ea, ești distrat.
‎Zilele îți par mai strălucitoare.
‎Ai petrecut cu ea ‎cea mai minunată noapte din viața ta.
‎Zâmbești continuu de când o cunoști.
‎Simți că vei muri ‎dacă nu o vei mai vedea.”
‎Siropos, dezgustător. Va atrage accesări.
‎Îl vom publica luni dimineață.
‎EȘTI UN BOU
‎Trebuie s-o găsesc.
‎- A zis că e doar sex. ‎- O spun și nu mă sună nimeni.
‎- Cumva trebuie s-o putem găsi. ‎- E imposibil.
‎Ce știm despre ea?
‎Îi zice Carla.
‎- Gândește-te mai bine. ‎- Nu știu.
‎- Când se îndrăgostește și el! ‎- Hei, stai așa! Îndrăgostit?
‎Vreau numărul de telefon.
‎- Asta e tot. ‎- Adri…
‎Te-ai îndrăgostit.
‎Nu-i nimic. Trebuia să se întâmple.
‎Prima mea iubire: ‎profesorul de sport, dar nu știam.
‎De câte ori mergeam la ore…
‎Și?
‎L-au concediat. Era un pervers.
‎Nu sunt îndrăgostit!
‎Poate că sunt puțin…
‎- Ai verificat haina, nu e nimic? ‎- Tu ce crezi?
‎Normal că am căutat, Laura! E o haină. ‎Nu ai prea multe locuri de căutat.
‎- Nici în buzunarul interior? ‎- Ți-am zis… Buzunar interior?
‎- Care buzunar interior? ‎- Ăsta.
‎„Fluoxetină. Doza: o capsulă pe zi, oral.
‎Carla Colomer Montorio. ‎Centrul Los Sauces.”
‎- Mă duc acolo. ‎- Adri…
‎Trăiască iubirea! Ce nai…
‎CENTRUL LOS SAUCES
‎- Mă duc eu. ‎- Bine.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Vin la Carla Colomer.
‎- Cum te numești? ‎- Adrián. Adrián Mallo.
‎Adrián… nu ești pe lista de vizitatori.
‎- Nu poți intra. ‎- Durează doar un minut.
‎- Dacă nu ești pe listă, nu se poate. ‎- Ce spital e ăsta?
‎E un centru de sănătate mintală.
‎O casă de nebuni?
‎La naiba!
‎Scuză-mă.
‎Los Sauces. Da?
‎Da. Îmi spuneți cum vă numiți?
‎Da. Spuneți.
‎Îmi dați numărul de buletin?
‎- Carla! ‎- Haideți, vă rog!
‎- Carla! ‎- Vă rog!
‎- Vă rog să ieșiți! ‎- Numai puțin!
‎Afară!
‎Ce lipsă de respect!
‎E un centru de odihnă. ‎E doar pentru pacienți.
‎Adri, ești sigur?
‎Ne încredem în el?
‎Știu cum a obținut slujba. ‎Te poate ajuta.
‎În plus, era mort după mine.
‎Spuneți.
‎Dl doctor Rodríguez… Rodri?
‎Laura Ordobás, de la universitate.
‎Lauris.
‎- Cheamă paza. ‎- Nu, o clipă…
‎Te-am păcălit!
‎- Da. ‎- N-am apăsat niciun buton.
‎Nici nu am niciun buton.
‎- Cine are așa ceva? ‎- Nu știu.
‎Laura Ordobás!
‎Lauris!
‎- Nu ești singura care știe să joace. ‎- Da, am văzut.
‎- Ești la fel de frumoasă. ‎- Ei bine…
‎Nu!
‎Încă mai joc.
‎- Grozav. ‎- Ce-ți trebuie?
‎O rețetă? Paroxetina, sertralina ‎și bupropiona sunt 200 de euro.
‎- Nu. ‎- Nu.
‎- La reducere. ‎- Nu.
‎- Voiam altceva. ‎- Da.
‎- Amfetamină? Marijuana? ‎- Fără droguri.
‎Ketamină?
‎Ceea ce vreau…
‎e să intru într-un ospiciu.
‎Îmi trebuie doar o semnătură…
‎cum că am fost pacientul dv.
‎Ceea ce-mi ceri este imoral. ‎Am și eu principii.
‎Le vând cu 1.100 de euro.
‎Hai să zicem 1.000.
‎Numai puțin.
‎Of, Andrés!
‎- Andrés! ‎- Adri?
‎Unde ești? Cum rămâne cu articolul?
‎Voiam să te sun.
‎Îmi mai trebuie o zi.
‎Fac un reportaj ‎despre un centru psihiatric.
‎Intru acolo.
‎Adri, încă poți renunța. Ai luat-o razna.
‎Deci sunt la locul potrivit.
‎Jură-mi că vei pleca ‎după ce o vezi și vorbești cu ea.
‎Da! Intru, o văd, ‎fac pe nebunul, îi iau numărul,
‎toți bucuroși și o șterg.
‎Un plan perfect! Infailibil.
‎Să fie cu noroc!
‎Deci, depresie, lipsa empatiei, izolare,
‎tulburare antisocială, stres, anxietate…
‎De toate. Am tot pachetul.
‎Sincer, nu știu cum de abia acum vii.
‎Aici este sufrageria…
‎camera principală sau de zi…
‎cum vrei să-i spui…
‎- Rosa, asistenta-șefă de pe etaj. ‎- Bună!
‎Orice ai nevoie…
‎- Nu o deranja, îi sare țandăra imediat. ‎- Te aud!
‎Nu glumesc, e iute din fire. Hai cu mine.
‎Centrul Los Sauces e o clinică privată.
‎- Costă 2.000 de euro pe lună. ‎- La naiba!
‎E mai ieftin numai pentru depresie?
‎Nu.
‎Asta e sala de mese.
‎După cum îi spune și numele, ‎mâncăm aici la ore fixe.
‎Iar asta este grădina.
‎Când vrei să iei aer curat, ‎să te relaxezi sau să înoți…
‎nu poți. Doar privești.
‎Glumesc.
‎Poți ieși de trei ori pe zi, după program.
‎Tu ce ai?
‎Te-aș putea omorî.
‎Asta e sala pentru vizite.
‎- Ce e, Víctor? ‎- Pot să primesc mai mult săpun?
‎- Deja e gol… ‎- Nu-ți putem da cât săpun vrei.
‎- Cu porcăria de săpun… ‎- Vorbim apoi.
‎- Așteaptă-mă aici. ‎- Perfect.
‎Marta, ești bine?
‎Da. Secolul de aur.
‎Curvă!
‎- O zi bună, draga mea! ‎- Și ție la fel.
‎Târfă!
‎E minunată.
‎Formularul de internare.
‎După ce semnezi, gata, ai intrat.
‎Ai voie un singur vizitator ‎și doar un telefon pe lună.
‎- Și e important… ‎- Da, 2.000 de euro.
‎Aici, nu?
‎Ei bine, asta este.
‎Există o baie comună la fiecare etaj.
‎Saúl, colegul tău de cameră.
‎Saúl, Adrián.
‎Bună!
‎O să vă înțelegeți de minune.
‎Nu-i așa?
‎Saúl, îi arăți tu centrul?
‎- Nu e nevoie. ‎- Așa e tradiția.
‎Veteranul îi face turul celui nou.
‎Mie mi-a venit ideea. ‎Îmi place să inovez.
‎Ai microfoane?
‎Nu.
‎De ce aș avea?
‎Vă las să discutați în voie.
‎Distracție plăcută! Ne vedem mai târziu.
‎Întotdeauna după dv.
‎Sala de lectură. Fermín, ‎citește poezie, că misterele te zăpăcesc.
‎Alte camere pentru pacienți.
‎Un hol. Un mic hol foarte scurt.
‎Apă bună de băut.
‎Sufrageria cu oameni, jocuri, computere…
‎Toate site-urile interesante ‎sunt monitorizate.
‎Și camera polivalentă e acolo sus,
‎dar nu ne spun ce este, de fapt, ‎în camera polivalentă.
‎E grozav.
‎- Apreciez ce faci… ‎- Tu pentru cine spionezi?
‎Nu! Caut o fată pe nume Carla.
‎Tu o cunoști?
‎Nu pot nici să confirm, nici să neg.
‎Crezi că știi pe cineva, ‎dar afli că nu-i așa.
‎Se dovedește că e altcineva și s-ar putea…
‎Ea este ea.
‎- Cine? ‎- Carla!
‎Știu o Carla.
‎- De obicei e în sala de pictură. ‎- Mulțumesc!
‎Ghici cine e!
‎Guille?
‎Nu. Îți dau un indiciu.
‎Am avut cea mai grozavă noapte împreună.
‎- Dani? ‎- Nu.
‎- Edu! ‎- Nu.
‎- Jaime. ‎- Nu.
‎Eu sunt!
‎- Surpriză! ‎- Manu?
‎- Adri. ‎- Adri!
‎Dar, ce…
‎Ce faci aici? Ce ai pățit?
‎M-am internat.
‎Ca să te văd.
‎- Ce ai făcut? ‎- Da, m-a ajutat un prieten.
‎O să râzi când îți spun.
‎Dar cum…
‎În noaptea în care ne-am cunoscut, ‎ai fugit de aici, nu?
‎- De asta te și grăbeai. ‎- Eu…
‎Ți-am spus foarte clar ‎că era doar o noapte. Nu-i așa?
‎Da, dar asta a fost înainte ‎să se întâmple totul.
‎Nu, adică nu…
‎Nu înțeleg ce înseamnă „totul”.
‎Când am venit aici, ‎te-am văzut cu o asistentă
‎și m-ai salutat.
‎Dacă eram cu o asistentă, ‎eram foarte sedată.
‎Nu-mi amintesc nimic.
‎Și nu te-ai bucurat să mă vezi?
‎Evident că nu.
‎- Tu ce naiba ai? ‎- Nimic.
‎Voiam să te mai văd și să-ți iau numărul.
‎- Tu ești nebun? ‎- Nu, toți cei de aici sunt nebuni.
‎Dar tu de ce ești aici?
‎Tu ești bine!
‎Tu…
‎- Crezi că mă cunoști după o noapte? ‎- Haide!
‎I-ai văzut pe oamenii ăștia? ‎Parcă ar fi filmul ‎Freaks.
‎- Uite, Manu. ‎- Adri.
‎Te-ai îndrăgostit de o altă fată. ‎Nu mă cunoști naibii.
‎- Te rog. ‎- Pleacă.
‎- Nu… ‎- Dispari naibii de aici!
‎E incredibil.
‎- E jos. ‎- Merg să-mi iau haina, mulțumesc.
‎Distracție plăcută!
‎- Pleacă? ‎- Da, el așa crede.
‎- La revedere! ‎- Unde mergeți?
‎- Acasă. ‎- V-au externat?
‎Nu e nevoie, sunt bine.
‎Dar nu se poate fără externare.
‎N-am chef.
‎Ce faceți?
‎Bine. Cum vreți.
‎- Cheamă asistenta. ‎- Bine.
‎- Nu poți ieși pe acolo! ‎- Asistentă!
‎Nu se deschid, ca geamurile de la bancă.
‎Singura cale de ieșire e sus.
‎Sunt două uși de rezervă, ‎dar sunt încuiate.
‎- Miroase a picioare. ‎- Și sunt 36 de camere.
‎Sunt 36 de camere. ‎Apărem la televizor. 36.
‎- Ce e? ‎- Asistentă.
‎Spuneți-le să mă lase! Sunt bine.
‎- Doar directoarea te poate externa. ‎- N-ar trebui să fiu aici.
‎Trebuie să plec.
‎Adrián, tu ai cerut să fii internat.
‎M-am răzgândit.
‎Semnând aici, ai intrat în tutela noastră.
‎- Poftim ? ‎- Doar noi te putem externa.
‎Semnătura ta spune multe despre tine.
‎Dacă vrei, într-o zi îți explic ‎ce înseamnă cele două linii…
‎Am inventat tot, bine?
‎Totul e o minciună.
‎De câte ori ni se spune asta?
‎- Zilnic. Mai știi… ‎- Ajunge.
‎Nu, este adevărat.
‎Credeți-mă, e o greșeală.
‎Adrián, poți pleca dacă vrei.
‎- Serios? ‎- Desigur!
‎Te porți mai bine, ‎interacționezi cu ceilalți pacienți
‎și te externăm.
‎Aici pacienții îi evaluează ‎pe ceilalți pacienți.
‎E invenția mea, ceva foarte inovator.
‎- Nu-i așa? ‎- Da.
‎Ascultați!
‎Sunt jurnalist. ‎Am venit să scriu un articol.
‎Sunați la revista ‎unde lucrez și vă confirmă.
‎- Revista ‎Load. ‎- Bună ziua!
‎Vă sun ‎de la Centrul psihiatric Los Sauces.
‎Adrián Mallo este internat aici.
‎Este un tânăr minunat,
‎dar insistă că e jurnalist la revista dv.
‎Îl cunoașteți?
‎Ați spus Adrián?
‎Adrián, Adrián Mallo.
‎Nu, n-am auzit de el.
‎Nu-l cunoașteți?
‎- Ana, sunt Adri! ‎- Băieți!
‎Ana, nu glumi! Nu pot ieși.
‎- Nu lucrează acolo? ‎- Îmi pare rău, dar nu.
‎Bine, mă scuzați.
‎La revedere!
‎Ana! Te rog! Ana!
‎Ce-ai pățit?
‎Tu crezi că suntem toți duși cu pluta,
‎dar nu suntem surzi, ‎suntem buni ascultători.
‎Ce-ai pățit?
‎- Trebuie să ies. ‎- Nu suntem la închisoare.
‎Te vor externa, vei pleca…
‎Trebuie să plec acum.
‎Să pleci acum?
‎Vezi? Nu e încuiată. ‎Greierul ne-a lăsat încuietoarea asta.
‎Dar e etajul trei, e cădere liberă.
‎Singurul care a reușit până acum
‎e Pablo Greierul. E o legendă aici.
‎Și a murit Pablo?
‎Și-a rupt ambele picioare.
‎A reușit să se târască până la el acasă.
‎E o legendă.
‎Încerc și eu.
‎- Dacă am noroc, voi ateriza în gunoi. ‎- E o idee grozavă.
‎Dar să știi că și Greierul a spus ‎chestia cu gunoiul
‎și și-a rupt ambele picioare.
‎Așa că gândește-te, căci statistic ai…
‎Încerc și eu.
‎Sigur că da.
‎Încerc și eu.
‎- Te împing eu. ‎- Nu! Ce faci, frate?
‎- Unu… ‎- Pot zbura.
‎- Doi… ‎- Zi că poți zbura.
‎- Trei… ‎- Vei zbura.
‎Și acum zboară!
‎Nu pot! E prea sus!
‎- Tu chiar ești nebun? ‎- Am fost diagnosticat, da.
‎- Am voie la un apel. ‎- Pe cine să suni?
‎Deci… Dna doctor Ramírez…
‎- Ați venit să-l luați pe Adrián? ‎- Așa e.
‎Sunt psihologa lui
‎și cred că Adrián s-ar descurca mai bine ‎într-o atmosferă mai privată.
‎Deci sunteți psiholog?
‎Abia am absolvit. Am idei tinere și noi.
‎De ce aveți un stetoscop?
‎Obiceiul. În caz că cineva întreabă ‎dacă e vreun medic.
‎Așa e foarte clar.
‎Ești fascinantă. Scuză-mă.
‎Spune-mi. Unde ai studiat?
‎- La Autónoma. ‎- Serios? Și eu!
‎- Da? ‎- Îl știi pe dr Pedro Pascual.
‎Da, desigur, Pedrito.
‎Îmi plac lucrările lui
‎despre dovezile și evoluția ‎tratamentelor empirice.
‎Mereu spun că dacă nu e empiric, ‎nu mă interesează.
‎Ochelarii nu au dioptrie, nu?
‎Nu.
‎- Bine, deci… Ajunge! ‎- Da.
‎- Terminăm. ‎- Bine.
‎Laura!
‎- Ce ai făcut? ‎- M-a prins.
‎Scuze! Trebuie să mai lucrez ‎la dna Ramírez.
‎- Serios? ‎- Scuze, dar ți-am spus să nu faci asta.
‎N-o să ies niciodată, Laura. În veci.
‎Calmează-te!
‎Să mă calmez? Mai rău nu se poate.
‎A sunat șeful tău. Dacă nu-i dai ‎articolul azi, ești concediat.
‎La naiba, articolul! Ce mă fac?
‎- Ce-ar fi să-l scrii? ‎- Da! Ai pix și hârtie?
‎Ce? Nu. Acum?
‎- Acum. ‎- Nu.
‎- Am audiție. ‎- Telefonul.
‎- Bine. Repede! ‎- Scrie.
‎Haide!
‎- Spune! ‎- Unde aruncăm gunoiul societății?
‎- Frate… ‎- Răspunsul este surprinzător.
‎Nebunie. Caută să vezi!
‎- Poftim? ‎- Nebunie. În dicționar.
‎Poți s-o rogi pe Marta ‎să mă asculte cinci minute?
‎- Dar te ascult! ‎- Spune ceva, apoi exact opusul.
‎Adri, vrei să ni te alături?
‎Vrem să te faci bine. Pastilele te ajută.
‎Nu vreau pastile. Nu sunt nebun.
‎Nu folosim cuvântul „nebun” aici.
‎Sunt pacienți ‎și fiecare are tratamentul său.
‎Eu n-am nevoie de tratament, la naiba!
‎Următorul, vă rog.
‎- Ascultă. Tu vrei să ieși de aici, nu? ‎- Desigur.
‎Mai întâi trebuie ‎să te înțelegi bine cu toți.
‎Aici, pacienții se evaluează reciproc.
‎Următorul.
‎- Cum fac asta? ‎- Te ajut eu.
‎De ce o faci?
‎Îmi face plăcere să te ajut ‎și cred că e o idee minunată.
‎Următorul.
‎Cum mă vei ajuta?
‎Primul lucru pe care trebuie să-l faci
‎e să participi ‎la toate activitățile din centru.
‎La toate. Diseară vii cu mine la una.
‎Vei avea nevoie de asta. Ia-o.
‎Gata, am terminat discuția.
‎Unde mergem?
‎Se vor năpusti asupra ta cu toată puterea,
‎dar să nu-i lași să-ți simtă frica.
‎Ești un mormânt. Ești un copac mort.
‎Bravo!
‎Mă bag. Arată-mi cărțile.
‎Voi dubla pariul. Patru.
‎Riscant.
‎Mai bine îmi dați pastilele
‎și nu mai trebuie să jucăm poker.
‎- Ai fost jucătoare înrăită, de ce joci? ‎- Cică a fost!
‎Arată-mi.
‎- Culoare. ‎- Pe naiba!
‎Poftim!
‎Îmi pare rău, Tina, dar îți iau pastilele!
‎- Am ful! ‎- La naiba!
‎Poker.
‎Dă-mi citalopramul, ‎fluoxetina și țigările.
‎N-am prezervative. Știu că le-ai vrea.
‎Carla, te aud foarte clar de afară.
‎El ce naiba caută?
‎- Plec dacă te deranjez. ‎- Mulțumesc.
‎Deși…
‎e posibil să vă intereseze.
‎Crezi că ne poți mitui cu pastile?
‎- Suntem nebuni, dar nu proști. ‎- Depinde.
‎Ai și… diazepam?
‎Ai rivotril?
‎E o cutie în spatele tău.
‎- Bună seara! ‎- Bună seara!
‎Ce mai faci?
‎Te cunosc?
‎Nu-ți bate capul cu Sergio. ‎Nu se recunoaște nici pe el.
‎Ai putea vorbi cu el trei vieți
‎și ar uita tot cinci minute mai târziu.
‎E adevărat?
‎E prima oară când aud asta. Incredibil.
‎Adri, tu când ai debutat?
‎- Poftim? ‎- Când ai debutat.
‎Zicem că ai debutat prima dată când…
‎te amețește.
‎Eu n-am pățit-o.
‎Nici eu. Cel puțin, nu-mi amintesc…
‎Da, nici eu.
‎- Vorbesc serios! ‎- Sigur, dragule.
‎Nu-ți face griji, tu n-ai debutat.
‎N-ați vrea să ieșiți de aici?
‎La naiba, eu număr zilele ‎până ies din iadul ăsta.
‎Tu de ce ești aici, Tina?
‎Am avut o criză serioasă la muncă. ‎Am izbucnit.
‎- Unde lucrezi? ‎- Sunt prințesă.
‎- De ce râde boul ăsta? ‎- Oamenii de rând…
‎Îmi iau cărțile și plec. ‎Nu trebuie să-l rabd.
‎Bine, o prințesă, am înțeles.
‎- Regele și regina, ca părinții mei. ‎- Nu-mi arăta cărțile!
‎- La naiba! ‎- Ascultați…
‎Voiam să spun că ne putem ajuta
‎ca să ieșim cât mai repede.
‎Să ne evaluăm bine reciproc și să plecăm.
‎- Locuiesc într-un palat. ‎- Sigur.
‎Lasă prostiile! ‎Suntem aici că avem nevoie.
‎- Arătați bine… ‎- Habar n-ai de ce suntem aici.
‎- Stați, mă duc la baie. ‎- La naiba!
‎Jucăm poker sau nu?
‎Nu te spăla pe mâini de 847.000 de ori.
‎Lasă-l să se spele pe mâini de câte ori…
‎vrea el.
‎Sigur.
‎Ce prostuță ești, fată!
‎Și tu, Marta? ‎Nu ți-ai plăcea să ieși de aici?
‎Sigur că da.
‎Ea ar vrea să pună mâna pe Víctor, ‎dar nu știe cum.
‎Pe Víctor? La naiba! E așa chițibușar.
‎- Nu-i spune chițibușar. ‎- Cum merge?
‎Ai făcut progrese?
‎Ce progrese! ‎Nu-i vorbește decât de puța ei.
‎Pe care părinții tăi o ling. ‎Jos cu familia regală, curvo!
‎Nu te face că ai ticuri.
‎- Mai încet, ne prind. ‎- Spune-i că-l placi.
‎- Poftim? ‎- Da…
‎„Víctor, îmi place de tine.” ‎Și îl inviți măcar la o cafea.
‎Nu. În niciun caz…
‎Nu.
‎Dacă vrei, poți.
‎E de pe o felicitare?
‎Haideți s-o lăsăm baltă ‎și să continuăm jocul!
‎Da, bine.
‎Am o altă idee.
‎Dacă reușesc ca Marta să fie cu Víctor…
‎Poftim?
‎Mă evaluați bine la următoarea ședință?
‎Tu ai luat-o razna sau ești doar un bou?
‎- Dacă nu, îți ții gura? ‎- Dacă nu, vă dau pastilele.
‎S-a făcut.
‎Eu nu am acceptat încă.
‎- E aici. ‎- Am venit.
‎- Am pierdut ceva? ‎- Nu, nimic.
‎Zero barat.
‎- Nu se poate! Serios? ‎- Marta.
‎Mâine la ora 11:00, Marta.
‎Linge-mi puța!
‎Cred că e imposibil s-o ajuți pe Marta.
‎Nu, prietene. ‎Orice e posibil dacă încerci.
‎Te-ai aranjat?
‎Uite ce bine miros.
‎Miroase!
‎E imposibil s-o ajuți pe Marta, ‎dar pe mine, nu. Îmi ești dator.
‎N-ai spus că-ți face plăcere să mă ajuți?
‎Nu.
‎Îți dau posibilitatea ‎să faci același lucru pentru mine.
‎Ești isteț tare. Ce vrei?
‎E ceva practic legal.
‎Mă ajuta colegul de cameră, dar…
‎nu mai e aici.
‎L-au externat?
‎Nu pot nici să confirm, nici să neg.
‎Ia asta.
‎Și vino cu mine.
‎- Ce să fac cu asta? ‎- Vino.
‎Vino aici. Pune-ți asta.
‎Pune-o pe tine și fă și tu ca mine.
‎Ia-te după mine.
‎Dle doctor, deci spuneți ‎că acesta este diagnosticul?
‎Este foarte interesant!
‎- Ce spui? ‎- Tată!
‎Fetița mea!
‎Cât de mult mă bucur că ești aici.
‎Tata lucrează.
‎Lucrează cu dl doctor Cârtiță.
‎- Îl salutăm pe dl doctor? ‎- Bună!
‎- Foarte bine.
‎Tata termină imediat, bine?
‎Ei bine…
‎diagnosticul nostru coincide perfect, ‎dle doctor.
‎Chiar este gripă.
‎Pacientul trebuie să ia o aspirină
‎la fiecare opt ore.
‎- Să-i dăm niște jeleu? ‎- De căpșuni!
‎Și niște jeleu de căpșuni, dle doctor.
‎Și nu cumva să nu fie de căpșuni,
‎că vom fi foarte dezamăgiți.
‎Bine, de căpșuni.
‎Sunteți liber.
‎- Bună! ‎- Mulțumesc mult că ați venit!
‎Vă mulțumesc din suflet!
‎Plecăm peste zece minute.
‎Dar abia ați venit. Zece minute…
‎Avem multe treburi.
‎- Nu, dragă? ‎- Da.
‎Ne vedem. Pa, Saúl!
‎- Îmi pare rău. ‎- Zece minute?
‎- Bine. ‎- Hei!
‎Avem zece minute minunate, Sara!
‎Trebuie să profităm de ele.
‎Sigur că da!
‎Mulțumesc din suflet!
‎Am putea juca cea mai scurtă leapșa ‎din istoria omenirii.
‎- Ce părere ai? ‎- Da!
‎Curierul a avut nevoie de un camion întreg
‎ca să aducă rahaturile ‎pe care le-ai cumpărat
‎cu cardul meu.
‎V-am zis că-mi pare rău.
‎- Vă rog… ‎- Dar… cum ai putut cumpăra o motocicletă?
‎Doctorul a spus că a avut un episod.
‎Îmi pare rău, tată, ‎că ai o fiică așa nebună ca mine.
‎Haide, nu vă puneți așa.
‎- O să te faci bine curând… ‎- Ba nu, mamă.
‎Nu vezi?
‎Dacă ai încerca mai mult, poate…
‎Eu când sunt tristă, ‎mă uit la un film amuzant.
‎Termină!
‎Îmi pare rău!
‎Mersi că ați venit.
‎- Gata, ne dai afară? ‎- Nu.
‎Puteți sta aici.
‎Peisajul e superb și atmosfera e grozavă.
‎Dar aș prefera să merg naibii în cameră.
‎Nu, nu plecăm nicăieri.
‎Lasă-mă…
‎Scuze, dar s-a terminat ‎programul de vizită.
‎- Vizitele nu sunt limitate. ‎- Așa e.
‎Dar…
‎e ora pentru tratament.
‎- Îi facem injecții cu procevanexilină. ‎- În regulă.
‎Am o întrebare.
‎Cum ați spus că se numește? Nu-l cunosc.
‎Se poate să nu mai tărăgănăm? ‎Ne așteaptă medicii.
‎Nu-ți mulțumesc deoarece încă ești un bou.
‎Cu plăcere, doamnă.
‎Ai făcut-o ca să te evaluez bine.
‎Normal. Pentru ce altceva?
‎E pentru tine.
‎- Pa! ‎- Ne puteți da drumul, vă rog?
‎Frate! Nu pot să cred.
‎De ce toți mă priviți așa?
‎Parcă ziceți: ‎„Saúl e nebun, nu poate fi tată.”
‎Cine ar putea… Tu ai copii?
‎Nu.
‎- Și ce-i cu halatul? ‎- Cei în halat nu sunt bolnavi.
‎Soțul mamei ei nu crede ‎că e potrivit ca un copil atât de mic…
‎să știe că tatăl ei e bolnav.
‎Hai, Saúl, halatul.
‎Ține asta.
‎Ce drăguț!
‎De ce ești așa bucuros?
‎Fără niciun motiv.
‎Ești bucuros deoarece crezi că…
‎dacă o ajuți pe Marta, vei pleca?
‎Da.
‎E o primă versiune. ‎Dar măcar e un punct de plecare.
‎„Víctor, am o întrebare, ‎te rog să-mi răspunzi.
‎Tu ești Google?
‎La tine găsesc tot ce-mi trebuie.”
‎Vrei să mă fac de tot râsul?
‎Puțin umor.
‎O să meargă.
‎Crede-mă.
‎Víctor, am o între…
‎- Țicnit! ‎- Din nou.
‎Víctor, am o întrebare, ‎te rog să-mi răspunzi. Tu ești…
‎- Lesbiană! ‎- Nu.
‎Víctor, am o întrebare, ‎te rog să-mi răspunzi.
‎Tu ești Google? ‎La tine găsesc tot ce-mi trebuie.
‎Bine! Asta o știi, nu?
‎- Da, gata. ‎- Hai, încearcă din nou.
‎Víctor, am o întrebare, ‎te rog să-mi răspunzi.
‎- Tu ești… ‎- Din nou.
‎Víctor, am o întrebare, ‎te rog să-mi răspunzi. Tu ești…
‎- Din nou. ‎- Víctor, am o între…
‎am o întrebare.
‎Respiră.
‎Da, foarte bine.
‎Spune-mi mie.
‎Putem lua o pauză, te rog?
‎Bine.
‎Ascultă…
‎Cei cu Tourette pot duce o viață normală.
‎Da.
‎Și atunci?
‎Nimeni nu vine la un centru psihiatric ‎să trateze sindromul Tourette.
‎Și de ce ești aici?
‎Deoarece nu e ușor…
‎să duci o viață normală ‎când toată lumea râde constant de tine
‎și te judecă din cauza ticurilor tale.
‎Curvă!
‎Am stat trei luni în pat, fără să ies,
‎iar acum mi-e frică să ies…
‎să mai ies afară.
‎Și m-au diagnosticat ‎cu depresie. Continuăm?
‎Uite-l acolo.
‎Haide!
‎Ce ghinion! S-a pus pe ploaie.
‎Și mai bine!
‎- Cum adică? ‎- N-ai văzut filmul ‎Jurnalul?
‎Urăsc comediile romantice.
‎- Nu e o comedie. ‎- Nu?
‎Curvă!
‎Nu contează.
‎Mai știi ce-am spus?
‎- Doar dacă crezi că poți zbura… ‎- Nu spun asta.
‎…te vei putea înălța.
‎Mă duc acum.
‎- Doamne, ce rahat spui! ‎- Hai…
‎Haide!
‎Hai, Marta.
‎Bravo, Marta. Scapă de ei.
‎Băieți, v-ar deranja…
‎să plecați?
‎- Fără supărare. ‎- Da.
‎Pa, Marta.
‎Hai, toți! Unu, doi, trei.
‎Puțină intimitate, vă rog.
‎Bine. Asta e, Marta.
‎Víc…
‎Víctor, am o întrebare, ‎te rog să-mi răspunzi.
‎- Spune. ‎- Tu ești Google?
‎Nu, de ce?
‎Așa, hai că poți.
‎Ai reușit.
‎Nu înțeleg.
‎Víctor, am o întrebare, ‎te rog să-mi răspunzi. Tu ești…
‎Anemona!
‎Curvă!
‎- Scuze. ‎- Nu-ți face griji, nu-i nimic.
‎Ce voiai să mă întrebi?
‎Nu!
‎Ce face?
‎Ce faci? Marta, întoarce-te! Hai!
‎- Marta! Te rog, ascultă-mă! ‎- Marta, stai!
‎- Trebuie să te întorci. ‎- Marta, stai așa, fată.
‎Vorbește cu el direct, ‎fără ocolișuri sau tâmpenii.
‎Nu face tot ce… Ascultă-mă!
‎Nu face tot ce vor alții să faci, ‎ce naiba!
‎Dacă te place, ‎ar trebui să te placă așa cum ești, fată.
‎Ce-i?
‎- Ca nebunii? ‎- Ca nebunii.
‎Sunteți duși!
‎Haide, Marta.
‎Bine, hai.
‎Nu-mi vine să cred ‎că m-a prins telenovela naibii.
‎Ești sentimentală ca ciudatul ăla!
‎Ce naiba spui, prințesă?
‎Víctor, îmi place de tine.
‎Am spus-o.
‎Cum adică…
‎Nu înțeleg. Cum mă placi?
‎Adică îmi place de tine, pur și simplu…
‎- Sunt atrasă de tine. ‎- Da.
‎Am înțeles.
‎Foarte bine.
‎Hai, spune-i da.
‎În regulă.
‎Vreau să spun…
‎Adică…
‎Și mie îmi…
‎- Sunt ridicol. N-am făcut asta niciodată. ‎- Ba nu, eu sunt cea ridicolă.
‎- Nu. ‎- Nu mă vezi?
‎Ba nu ești.
‎Suntem varză.
‎- Râd? ‎- Merge bine. Hai, Marta!
‎- Haide! ‎- Râd!
‎Stai așa.
‎O să te sărut.
‎Stai liniștit. M-am…
‎Tocmai m-am spălat pe dinți.
‎De două ori.
‎De două ori?
‎Haide, Marta, că poți.
‎Haide!
‎Și abia mi-am spălat hainele… ‎la un program de două ore.
‎Și eu îl folosesc.
‎Ce tare!
‎Poate mă ajuți și tu.
‎Da!
‎- Nu se poate! ‎- La naiba!
‎- A reușit! ‎- V-am zis eu!
‎Trăiască dragostea!
‎Îl evaluăm bine data viitoare ‎și așa scăpăm de el.
‎- Incredibil! ‎- A fost datorită ție.
‎- Am făcut echipă bună. ‎- Da, jumi-juma, nu?
‎Ceva planuri?
‎Planuri?
‎Nu. De ce?
‎Te iau la ora 19:00.
‎Am reușit!
‎Mă iubesc.
‎Ți-am zis că reușesc.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Hei…
‎Ești bine?
‎Fosta mea soție mi-a interzis ‎să-mi văd fiica.
‎Spune că e periculos pentru ea.
‎Și nu cred că a fost ideea ei. ‎Cred că a fost partenerul ei.
‎- Vreau să mă duc la ea acasă s-o iau. ‎- Stai așa.
‎- Ar trebui să-l omor. ‎- Nu spune prostii!
‎Nu! Nu poți ceda acum, mă auzi?
‎Acum trebuie să…
‎să prinzi curaj.
‎Nu…
‎Te superi dacă rămân singur aici…
‎doar eu… în cameră?
‎Aș prefera să fiu singur aici, ‎în camera mea.
‎Desigur.
‎În regulă.
‎Bine, Saúl. Plec.
‎Nu pot să prind curaj.
‎Chiar nu pot s-o fac.
‎Soțul fostei lui soții ‎nu vrea să-și vadă fiica.
‎Chiar nu e corect!
‎Saúl e un tip bun. ‎Nu merită să-i facă asta.
‎Ce-i?
‎Când îmi vei spune?
‎Ce să-ți spun?
‎De ce ești aici.
‎Tulburare bipolară.
‎- De tip I. ‎- Bipolară?
‎Adică într-o zi te simți…
‎tristă, iar următoarea ești bucuroasă?
‎Nu chiar. Așa pățesc cei cu ciclu rapid.
‎La mine este pe perioade mai lungi.
‎Unele perioade sunt depresive ‎și altele euforice.
‎- Când ai debutat? ‎- Ia te uită!
‎Înveți repede.
‎Aveam 13 ani.
‎Am fugit de acasă și…
‎am luat o barcă spre Anglia, ‎să-i ascult pe Pulp.
‎- Nu se poate! ‎- Singură.
‎În episoadele euforice, nu…
‎nu te gândești la consecințe, acționezi.
‎Dimineața următoare te trezești în război.
‎Tu ai declanșat bomba și toți te urăsc.
‎Ca tatăl tău.
‎La euforie îl înglodez în datorii.
‎Și când ești deprimată?
‎Știi că…
‎unele boli te omoară.
‎În cazul ăsta, tu îți dorești să mori.
‎Petrecere!
‎Când ne-am cunoscut, ‎aveai un episod euforic…
‎- Da, începutul unei faze maniace. ‎- Maniac înseamnă euforic?
‎Da.
‎Sunt… maniaco-depresivă.
‎A fost o noapte minunată. ‎Pentru mine, cel puțin…
‎Da.
‎Și pentru mine.
‎Adri, nu…
‎Nu voi permite să mai avansăm.
‎- La ce te referi? ‎- Știi tu.
‎E un coșmar să fii cu cineva ‎care nu se controlează.
‎Vei învăța să te controlezi.
‎De asta ești aici.
‎Vorbești ca mama, ‎habar n-ai ce înseamnă asta.
‎Da, poate că n-am habar, ‎dar sunt sigur că poți.
‎La naiba, creierul e ceva uimitor.
‎Voința de a fi mai bine e mai puternică ‎decât tratamentele. S-a dovedit.
‎Ai înghițit o carte motivațională?
‎Chiar vorbesc serios.
‎Chiar crezi asta?
‎Sunt sigur.
‎Sunt 100% sigur.
‎Nu știi că ești uimitoare?
‎Iar stăpânul e lângă tine.
‎Adri, știi…
‎- Ce-i? ‎- M-am simțit foarte bine.
‎Dar nu voi permite să avansăm.
‎Poftim.
‎Termin-o tu.
‎Rahat!
‎La naiba, Saúl!
‎Hai că poți s-o faci! ‎Sunt doar trei etaje.
‎Trei.
‎Doi.
‎Unu…
‎Nici pe naiba!
‎Carla, am nevoie de tine.
‎- Nu poți accepta un refuz? ‎- Nu e asta.
‎În noaptea în care ne-am cunoscut… ‎cum ai scăpat?
‎- Poftim? ‎- E Saúl.
‎Doarme dus.
‎Haide!
‎Hai!
‎Nu poate să fi ajuns departe.
‎De unde ai cheia aia?
‎- M-am culcat cu paznicul și am furat-o. ‎- Da.
‎- Glumești, nu? ‎- Haide!
‎Și telecomanda?
‎De la Neus, fata cu paza.
‎De ce e la tine?
‎Doamne! Nimeni nu scapă aici.
‎Tot se blochează. Deschide!
‎Of! Nu se pricepe deloc să evadeze.
‎Ai grijă!
‎- Ce? ‎- Nimic. Las-o baltă.
‎Ce-mi place să conduc!
‎Ai putea să mergi ceva mai încet.
‎Ce-i? Ți-e frică?
‎Nu.
‎Când ies, îmi iau permisul de conducere.
‎- Glumești, nu? ‎- Nu.
‎Carla, oprește-te!
‎La naiba!
‎Saúl, oprește-te! ‎Nu mai face pe nebunul!
‎- Saúl! ‎- Stai!
‎Dacă te duci la fiica ta, ‎o pierzi definitiv, pe drept.
‎Dacă o iau eu, nimeni nu mi-o poate lua.
‎Dacă i te opui, nu ajungi nicăieri.
‎Saúl, ascultă-mă.
‎- Ascultă-mă tu. ‎- Ascultă, te rog.
‎- Saúl, trebuie să te calmezi. Te rog. ‎- Ascultă-mă tu.
‎- Calmează-te. ‎- Trebuie…
‎Știu că trebuie să faci ceva.
‎- Nu! Fiica mea! ‎- Fiica ta.
‎Da, știu. Vrei să explodezi, ‎să distrugi tot, să arzi lumea nenorocită.
‎- Dar nu asta e calea. ‎- Nu.
‎Nu vrei să te scoli mâine
‎și să vezi că i-ai distrus viața ‎cuiva iubit.
‎Nu mă pot întoarce ‎fără să fac ceva mai întâi.
‎Nu pot să mă întorc.
‎Nu ne întoarcem. ‎Am venit să te ajutăm, nu să te oprim.
‎Hai să facem ceva care…
‎ceva care să te satisfacă,
‎dar fără să ajungi la închisoare, da?
‎Bine?
‎Trebuie să mă satisfacă mult. ‎O închisoare sau alta, tot aia e.
‎- Să mă satisfacă mult. ‎- Enorm.
‎- Mult, Carla. ‎- Promit.
‎Mult.
‎Mulțumesc!
‎Nu știu…
‎Ce facem?
‎Nu știu.
‎Mi-a venit o idee.
‎- Aici este? ‎- Da!
‎Verific acum dacă dorm.
‎Se pare că sforăie. ‎Hai, la treabă! Repede!
‎Haide!
‎Asta e tot?
‎Pentru asta am venit?
‎La naiba, Saúl! Nu vrei… să faci asta?
‎Sau…
‎- Hai, profită! ‎- Am făcut-o deja. Eu…
‎La naiba!
‎Ce zici de asta?
‎- Cum ți se pare? ‎- Tu cum te simți?
‎Incredibil!
‎La naiba cu el, Saúl!
‎- Așa trebuie. ‎- Dă-l naibii!
‎- Să plecăm! ‎- Nu cred că soțul fostei are mașină.
‎Glumești?
‎Sufăr de schizofrenie paranoidă.
‎- Nu vă așteptați să țin minte tot. ‎- Nu se poate!
‎- Asta e scuza ta pentru orice? ‎- Ești satisfăcut?
‎- Ticăloșilor, mașina mea! ‎- Fugiți!
‎- La naiba! ‎- Hai!
‎Opriți mașina, boilor!
‎Uită-te la el.
‎Doarme dus.
‎Ai fost grozav.
‎Știu.
‎Ce încrezut!
‎Dar știi ceva?
‎Mă bucur că te-ai băgat în spital.
‎Îmi place să fii aici.
‎Poarta.
‎Ai grijă când închizi…
‎Stai liniștită. E imposibil.
‎Ceva planuri?
‎Cum centrul interzice activitățile ‎nocturne din afara programului…
‎Nu.
‎N-am planuri.
‎Doar dacă jucăm poker.
‎- Vreau să-ți arăt ceva. ‎- Trebuie să-l culcăm mai întâi.
‎Și cheile astea ale cui sunt?
‎Nu mai întreba.
‎Vino aici.
‎- Ți-e frică de înălțime? ‎- Nu.
‎Urc aici foarte des.
‎Îmi place să fiu singură aici.
‎Azi am vrut să vii cu mine.
‎Ce onoare!
‎Stăm jos?
‎M-am purtat oribil cu tine. ‎Și totuși ești aici.
‎Nu pot pleca.
‎Ai vorbit serios?
‎Ce anume?
‎Că pot să mă fac bine.
‎Am spus eu asta? Când?
‎- Ești un bou. ‎- Sigur că poți.
‎- Dar trebuie să-ți dorești mult. ‎- Serios, Adri? Iar tâmpenia aia?
‎„Trebuie să-ți dorești mult.”
‎Îmi doresc mult. Sigur că da! Cum…
‎Cum să nu-mi doresc?
‎Eram foarte liniștită…
‎până ce ai apărut tu…
‎și mi-a spus că pot avea…
‎ce nu pot avea.
‎Ba da, poți.
‎Știi ce cred eu?
‎Că în sfârșit te-ai atașat de cineva ‎și nu știi ce să faci.
‎Ești speriată.
‎- Ba nu. ‎- Ba da!
‎De asta petreci doar o noapte cu cineva.
‎Ești speriată să ai mai mult.
‎În prima noapte, ai spus ‎că relațiile se strică,
‎se distrug când te cunoști.
‎Nu e adevărat.
‎- Cu cât te cunosc… ‎- Nu…
‎…te plac mai mult.
‎E un centru de sănătate mintală.
‎- Mergeți la hotel! ‎- Scuze, Tina!
‎- Nu. ‎- Da!
‎Promit, ultima dată. Doar jumate de oră.
‎- Atât. ‎- Jumate de oră?
‎Bună!
‎- Stai. ‎- Ce e?
‎Nu cred că pot.
‎Nu trebuie să facem nimic.
‎Vreau să dormim.
‎- Noapte bună! ‎- De fapt, bună dimineața.
‎- Trebuie să merg la baie. ‎- Bine.
‎Adrián.
‎Bună dimineața!
‎Dulceață!
‎- Hai, scoală-te. ‎- Lasă-mă un minut.
‎Bună dimineața, dovlecel!
‎Bună dimineața, zăhărel!
‎- Hai, scoală-te. ‎- Lasă-mă un minut.
‎A trecut un minut?
‎Haide!
‎- Adri, scoală-te. ‎- Bine.
‎- Adri, hai, că ne grăbim. ‎- Bine.
‎Scoală-te naibii odată!
‎Îmi pare rău!
‎Scuze, dar trebuie să-ți spun ceva.
‎Iartă-mă!
‎Saúl s-a trezit deja ‎și o să mănânce tot jeleul.
‎E uimitor cât ne place jeleul ‎celor bolnavi mintal.
‎Cred că faptul că vedem prin mâncare ‎ne face fericiți.
‎Ce-i? De ce mă privești așa?
‎- Nu-i nimic. Ești plină de energie. ‎- De energie? Nu. Sunt…
‎Sunt fericită.
‎Fericită!
‎Datorită ție și ajutorului tău. ‎Nu arăt grozav?
‎Arăți fenomenal.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Vrei să mă vezi mai bine?
‎Nu e cam devreme?
‎Cum zici că e?
‎Jeleu!
‎Ce energie ai dimineața, Doamne!
‎Haideți, fraților.
‎Scoateți marfa, azi mă simt norocos.
‎Adri! Am o idee grozavă. ‎Jucăm cu pachetul ăsta de cărți,
‎nu face zgomot ca cel aranjat de Carla.
‎Bine. Dar Carla nu e cu tine?
‎Nu.
‎Nimeni nu vine cu mine.
‎- Marta, știi unde e? ‎- Nu, n-am văzut-o deloc azi.
‎Mă duc s-o caut. Împarte tu.
‎Serios?
‎- Iar fac sex. ‎- Mersi de încredere!
‎Carla?
‎Adri!
‎Ce faci acolo?
‎Am descoperit ceva, hai să-ți arăt.
‎Poți să vezi marea dincolo de munți.
‎E adevărat, vino să vezi.
‎- Te simți bine? ‎- Mai bine ca niciodată.
‎Am descoperit asta ‎și vreau să-ți arăt. Vino!
‎E chiar acolo.
‎- Ți-ai luat medicamentele? ‎- Nu.
‎Și mă simt mai bine ca niciodată, jur!
‎Mi-ai spus că pot s-o fac ‎și jur că simt că pot.
‎Pot. Și de asta pot s-o văd.
‎E acolo dincolo, dar eu pot s-o văd.
‎Și dacă urci aici, poate o vezi și tu.
‎Haide, Adri, vino aici.
‎- Marea e acolo. ‎- Coboară!
‎- Hei! ‎- Nu. Gata!
‎Bine… calmează-te.
‎La naiba, Adri, vreau să-ți arăt ‎și ție asta. Văd marea, ce naiba.
‎Vreau să vezi, ce naiba! ‎Vreau să înțelegi…
‎E bine. A fost doar o lovitură.
‎Nu și-a mai luat pastilele.
‎Bună!
‎Ce se întâmplă?
‎De ce am o perfuzie?
‎Spune-mi că nu i-ai spus.
‎Îmi pare rău. A trebuit.
‎Nu…
‎Cine…
‎Cine naiba te crezi?
‎- Nu… ‎- Carla, calmează-te.
‎- Nu ai dreptul să te bagi în viața mea. ‎- Nu. Asistentă!
‎Voi începe de la zero din cauza ta. Nu!
‎Adri, mi-ai spus…
‎Mi-ai spus că pot s-o fac.
‎Tu mi-ai spus-o.
‎Nu vreau să te mai văd.
‎Carla.
‎Ce se petrece?
‎Spuneți-mi!
‎Spune-ne tu nouă.
‎Articolul tău a fost publicat ‎online azi-dimineață.
‎- La naiba! ‎- Gunoiul societății, nu?
‎- Fata din ‎Exorcistul? ‎- Vă pot explica.
‎- Am scris asta… ‎- N-ai ce explica.
‎Sper că ți-a plăcut experimentul.
‎- Nu! ‎- Du-te naibii!
‎Asta nu e de la Tourette.
‎- Hai la altă masă. ‎- Nu.
‎E absolut jalnic.
‎Saúl, frate…
‎GUNOIUL SOCIETĂȚII
‎Așadar…
‎spuneai adevărul.
‎Sincer, mă simt ca o proastă.
‎Îmi pare rău.
‎Te externez, poți pleca imediat.
‎Încă ceva.
‎Faza cu Carla…
‎a fost din vina mea.
‎Adri, știi de ce sunt așa strictă ‎cu cei care intră și ies?
‎- Ca să nu intre boii ca mine? ‎- Da, și de asta.
‎Dar și pentru că majoritatea ‎vor să-i ajute pe cei dragi
‎și cred că știu cum.
‎Știi… Am două diplome de licență ‎și trei diplome de masterat…
‎și, deși nu e ușor de crezut, ‎în multe cazuri sunt mult mai eficientă
‎ca iubirea, intențiile bune ‎și motivațiile ieftine…
‎Oamenii aduc pacienții ‎sperând că se vor face bine. Dar nu.
‎Îi ajutăm să poată trăi cu ei înșiși ‎și să se accepte,
‎iar asta durează mai mult.
‎Înțeleg.
‎Învață să nu se prefacă mai bine ‎ca să se bucure alții.
‎Știi… partea dificilă la bolile mintale…
‎e că oamenii vor să te porți ‎ca și cum ai fi sănătos.
‎Acum trebuie să mă întorc la muncă.
‎A fost o replică bună, nu?
‎Știu că nu e momentul potrivit…
‎sunt confuz și…
‎cum nu sunt sigur de ce spun…
‎Eu vreau doar ca voi să fiți bine.
‎Soțul tău… va fi de acord cu asta?
‎Nu-mi pasă.
‎Eu nu cred că e rău pentru ea, Saúl.
‎E adevărat că ești bolnav?
‎Pot să-i dau un plasture?
‎E o idee fantastică.
‎Ce idee grozavă!
‎Gata, ești sănătos.
‎Vino aici!
‎Hai, vino!
‎Uite… e un prieten foarte bun de-al meu.
‎E un spion.
‎Mai suntem prieteni?
‎Da!
‎În plus… nu știu…
‎poate că sunt paranoic, dar…
‎cred că ți se datorează și ție… ‎toate astea… tot ce e bun.
‎Da, ești paranoic, frate.
‎Ești dus cu pluta!
‎Nu pot nici să confirm, nici să neg.
‎Și el e nebun?
‎- Sari! ‎- Da, draga mea.
‎Și el e nebun, dar…
‎nu știe asta.
‎Mulțumesc!
‎Ai grijă de tine!
‎Draga mea, vrei…
‎îmi mai pui un plasture? Poate…
‎mă fac bine de două ori mai rapid.
‎După cum știți deja,
‎m-am internat ‎într-un spital de psihiatrie.
‎Dar nu știți că am făcut-o ‎ca să salvez o fată.
‎Ca s-o scot de acolo ‎și s-o feresc de ciudații
‎cu care trebuia să locuiască acolo.
‎Am înțeles mai târziu…
‎poate deoarece e complicat ‎sau sunt mai prost decât credeam…
‎că ea nu avea nevoie s-o salveze un idiot
‎ce se credea un prinț ieftin și demodat.
‎Ei vreau să-i spun că…
‎deși am înțeles că nu putem fi împreună,
‎o voi iubi mereu la nebunie.
‎După cum probabil ați ghicit deja, ‎nu sunt deloc expert,
‎dar cred că am învățat ceva ‎cât am stat acolo.
‎Mulțumesc.
‎Și, în caz că vă este de vreun folos… ‎aș vrea să vă povestesc.
‎„…voiam s-o salvez.
‎Ei vreau să-i spun că, ‎deși am înțeles că nu putem fi împreună,
‎o voi iubi mereu la nebunie.”
‎Doamne, draga mea Carla!
‎Ce-i?
‎E un rahat de doi bani!
‎Carla, nu e rahat.
‎Măi să fie, e un maestru al limbii
‎- …atât gramatical cât și… ‎- …semantic…
‎- Epitetele astea… ‎- Epitetele!
‎E superb.
‎Superb?
‎N-am citit vreodată o porcărie mai mare.
‎Unde te duci?
‎Să-i spun două tembelului. ‎Veniți cu mine.
‎- Citește din nou. ‎- Citesc acum.
‎„Dacă ceea ce am spus are vreun sens…
‎și poate ajuta pe cineva să…”
‎Mergem toți.
‎- Măi să fie… ‎- Ai înnebunit? Pleci?
‎Da.
‎Aici ne învață cum să ne luptăm cu noi.
‎Dar trebuie să fim în stare ‎să ne arătăm așa cum suntem în lume.
‎Când ne externează, ‎trebuie să fim pregătiți pentru orice.
‎- Măi să fie, o apucă. Vorbește continuu. ‎- Litiu.
‎E o idee grozavă. ‎Are nevoie de tone de litiu.
‎O tonă!
‎Ne gândeam…
‎Mă susții. Îmi ești dator.
‎Credem că începe un episod.
‎Un episod?
‎Nu am un episod. ‎Sunt mai lucidă ca niciodată.
‎De exemplu, Marta…
‎Ce vei face când cineva va râde ‎de ticurile tale?
‎Iar tu, Víctor,
‎ești pregătit pentru o lume ‎unde nu ai săpun?
‎Tina, o prințesă adevărată ‎n-ar trebui să trăiască cu poporul ei?
‎Nu doar ca s-o accepte ca lider, ‎dar să-și dea seama
‎că nu-i nimic dacă ești trist.
‎Fie că ești prințesă, om de rând
‎sau cineva care nu mai suportă ‎apăsarea vieții.
‎Și Sergio…
‎- Ce mai faci? ‎- Eu?
‎Nemaipomenit!
‎Haideți!
‎- Nu încă. ‎- Fugi!
‎José Luis, ce faci?
‎- Ne trebuie o diversiune. ‎- S-o fi făcut ieri.
‎- Care? ‎- Stresul e rău pentru depresia mea.
‎Ce pasăre e aia?
‎Vă puteți concentra? Trebuie să evadăm.
‎- Am o idee. ‎- Spune!
‎- Mă duc. ‎- Unde te duci? Prostănacule!
‎- Să nu mă uiți! ‎- Nu te uit. Curvă!
‎Serios?
‎Mă panichez, serios.
‎Poți să te gândești:
‎„Cu toții vom muri.
‎- Cum? ‎- Dar nu azi.” Și respiră.
‎- N-ai ce căuta aici. ‎- Aveți săpun?
‎- Respiră pe nas. ‎- Acum!
‎Vin cu tine.
‎- Te ajut eu. ‎- A cui e casa asta?
‎- Ai folosit tot. ‎- Ce să zic…
‎am folosit tot săpunul.
‎Anemona! Ane…
‎- Hippy! ‎- I-au prins!
‎- Rahat! ‎- Ce faceți?
‎- Revenim imediat! ‎- Hei!
‎- Calc-o! ‎- E periculos!
‎- Aveți grijă! ‎- Avem o treabă foarte importantă!
‎- Víctor, cred că te iubesc puțin. ‎- Și eu, scumpo!
‎- Ce nebunie! ‎- Venim rapid.
‎- Sunați la poliție, vă rog! ‎- Conduc eu. Mai face figuri.
‎- La stânga. ‎- Nu arăta spre dreapta!
‎Repede! După ei!
‎Un milion de accesări în două zile.
‎Tu ești de vis.
‎Cel mai citit articol. ‎Un milion de accesări în două zile.
‎Un sărut, te rog!
‎Nu e hărțuire cu el, nu? ‎Că în ziua de azi absolut orice e…
‎- Saúl, opriți! ‎- Saúl!
‎- Bună! ‎- Opriți!
‎- Coboară. ‎- Nu!
‎Nu te mișca, că mori.
‎Ne întoarcem repede.
‎Îi depășesc și…
‎- Doamne! ‎- Ce flux de adrenalină!
‎- Doamne! ‎- Doamne!
‎De acum încolo, ceea ce vom face este…
‎să publicăm articole ‎despre realitatea cotidiană…
‎despre feminism și alte prostii.
‎Ați înțeles? ‎Puneți-vă capetele la contribuție.
‎Hei, amice!
‎Mișcă-ți fundul!
‎- Îl depășesc? ‎- Nu-i depăși.
‎Mai întâi ei, apoi noi. Sau vom muri.
‎Domnule, învățați să conduceți!
‎Mașina!
‎Sunt gay!
‎- Cum? ‎- Ești gay?
‎Nu-mi amintesc. Tu cine ești?
‎- Pot să depășesc acum? ‎- Da.
‎Semnalizez…
‎accelerez puțin…
‎Feminismul. Altceva?
‎Egalitate pentru cei LGBTIQ.
‎Cei LGBTIQ.
‎Poponari.
‎- I-am pierdut. ‎- Hai, Rosa.
‎- I-am pierdut. ‎- Nu, sunt în fața noastră.
‎- Nu văd nimic fără ochelari. ‎- Ai ochelari?
‎De la 13 ani. ‎Dar nu-i port, mă fac să par bătrână.
‎Rosa, pune-ți ochelarii!
‎Ce altceva?
‎- Reciclare și toate… ‎- Ecologie.
‎- Un cuvânt… ‎- Poluare.
‎- …puțin mai… ‎- Schimbarea climatică.
‎- Greta Thunberg. ‎- Ce?
‎Nu, schimbarea climatică. ‎Fără chestii ciudate.
‎Acum ne trebuie ‎cinci coșuri de gunoi în bucătărie.
‎Tâmpenia naibii!
‎Să vedem. Sunt cei de soare.
‎Dă-mi-i.
‎Musulmani, negri…
‎- Imigrări. ‎- Trebuie neapărat.
‎Poftim.
‎Da, ăștia! Stai să văd.
‎Uite! Așa-i. Ei sunt.
‎- Sunt prea multe chestii aici. ‎- Ce faci?
‎- Arunci hârtia din mașină? Serios? ‎- Nu e corect.
‎- Îmi notez. ‎- Lasă aia!
‎Adri, subiectul pe care l-ai…
‎Stigmatizarea bolilor mintale.
‎Asta e! Țicniții!
‎Nu!
‎Subiectul tău.
‎- Subiectul meu? ‎- Subiectul tău.
‎Care ar fi?
‎Păi cu el, și cu el, și cu ea, ‎chiar și cu un cuier.
‎Nimfomania?
‎Nimfomanii. La plural.
‎- Dar nu sunt… ‎- La plural, nu e doar una.
‎Azi nu mai e totul alb și negru.
‎Adică azi există… sunt…
‎avem diversitate.
‎- Afară! ‎- Saúl!
‎- Gata! ‎- Saúl, te rog.
‎E ora de culcare.
‎Trebuie să vă culcați.
‎Oprește!
‎Ce mi-a plăcut!
‎- Îmi vine să vomit. ‎- Nu în mașină.
‎- Doamne! ‎- Scoate capul.
‎Fetelor.
‎Eu și Tina nu ne simțim bine în spate.
‎Nu ești o șoferiță bună.
‎Quique, nu?
‎Știi…
‎La naiba!
‎Droguri?
‎Exact.
‎- Prevenire… ‎- Nu, nu prevenire.
‎- Droguri. ‎- Droguri.
‎Despre asta poți scrie pe de rost.
‎Bine.
‎Auziți?
‎Unde mergeți?
‎Bună ziua!
‎Am venit să-l vedem pe Adrián Mallo.
‎- Aveți o programare? ‎- Nu.
‎Dar Adrián spunea mereu ‎că putem veni oricând vrem.
‎E într-o ședință, așa că nu va fi posibil.
‎- Cum să nu se poată? E cu mine. ‎- Cine sunteți?
‎- Nu știi cine sunt? ‎- Nu.
‎- Vai! ‎- Trebuie s-o ierți, e o neînțelegere.
‎Sunt din familia regală.
‎Șeful tău se va supăra tare ‎dacă nu ne lași să trecem.
‎Din familia regală?
‎Am intrat. ‎Și viitoarea regină a Spaniei a intrat.
‎- Curvă. ‎- Bine, ieșiți acum!
‎Nu mă atinge. Sunt nebună.
‎- Doamne! ‎- Adri!
‎Pedofilia este…
‎Nebunii și așa mai departe. Ce altceva?
‎- Adri! ‎- Adri!
‎- Adrián!
‎- Adri! ‎- Ce v-am spus? Serios?
‎- Carla. ‎- Adri?
‎Lasă-i să intre.
‎Ce faceți aici? V-au dat drumul?
‎Nu.
‎Așa că termin repede.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nu pot nici să confirm, ‎nici să neg rapiditatea.
‎Habar n-am.
‎Ce rahat e ăsta?
‎E articolul meu.
‎Ce-i? Nu ți-a plăcut?
‎Dulcegăriile astea?
‎Să-mi vină rău.
‎La ce să te aștepți ‎de la o revistă jalnică?
‎Puțin respect!
‎Ce se petrece?
‎Ce…
‎Ce se petrece?
‎De unde rahatul ăsta ‎că nu putem fi împreună?
‎Tu mi-ai spus…
‎că vrei să dispar.
‎Sunt bipolară, mă răzgândesc!
‎Așa mă iubești? Așa lupți ‎pentru iubirea vieții tale?
‎Dezgustător, frate.
‎Uite ce fac cu articolul tău de rahat.
‎Dar, Carla…
‎Revistă de rahat, dar hârtie de calitate.
‎Și dacă vrei să știi, ‎nu trebuie să fiu salvată.
‎- De nimeni. ‎- Exact despre asta e vorba!
‎Știu, la naiba!
‎Dar nici tu nu ai nevoie ‎să te salvez de mine, bine?
‎Bine, Carla.
‎Bine, ce?
‎Ai dreptate.
‎N-am nevoie să mă salvezi de tine.
‎Sunt cu tine.
‎- Nu va fi ușor. ‎- Asta e problema mea.
‎Da, dar…
‎vei vrea să mă schimbi.
‎Și nu te voi lăsa… ‎fiindcă nimeni nu mă poate schimba.
‎Te iubesc așa cum ești.
‎Vor fi zile în care…
‎voi fi euforică fără motiv.
‎Știu.
‎Altele, voi dori să mor.
‎Știu și asta.
‎Și în alte zile…
‎voi dori să te omor.
‎Bine.
‎Dar să știi…
‎unele zile, așa voi dori să te omor…
‎- …că s-ar putea s-o fac. ‎- Gata!
‎- S-ar putea? ‎- Nu va fi normal.
‎Da!
‎Da la toate.
‎Tu ești nebun sau ce?
‎Nu știi că am stat ‎într-un centru psihiatric?
‎Când voi mai vedea pe cineva trist
‎nu le voi cere să zâmbească.
‎Nu le voi promite că se pot face bine.
‎Dacă vreau să-i ajut…
‎atunci le voi spune
‎că, deși nu înțeleg ce se întâmplă cu ei…
‎le voi fi alături.
‎Dacă vrei, poți intra.
‎Nu!
‎Stai puțin.
‎Scuze, ai un pix?
‎Mulțumesc!
‎Este: 639 351 011.
‎Carla.
‎Bine? Ca să nu uiți.
‎Asta voiai, nu?
‎Să intri…
‎să-mi iei numărul…
‎- …și să pleci. ‎- Te sun când ieși, da?
‎- Da. ‎- Când ieși.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Subtitrarea: Ligia Brădeanu