Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dobré ráno.
Měl bys ztlumit plamen.
Díky.
Voní to skvěle.
Něco slavíš?
Idiote. Máme smuteční slavnost.
- Co? - Smuteční slavnost.
Chvíli jsme se s Kenem neviděli,
šel jsem zkontrolovat jeho stan, ale už byl studený.
An-čan tě naučil spoustu věcí, když jsi sem přišel, že?
Jo.
Kde je Ken teď?
Odstranili ho.
Měl jsi říct "odvezli ho."
Není věc.
Tady. Nechte si to.
- Smuteční sake! - Zatím.
A co drink, An-čane?
Hej! Nemarni čas.
Jeho přítel právě zemřel
a on nic necítí?
Už tam žije dlouho.
Vypadá to, že si nic nepamatuje.
Jako amnézie?
Kdo ví.
Vypadá v pořádku, ale něco nehraje.
Cítíš to?
Děkuju.
Můžete se tady podepsat?
SUSUMU NAKOŠI
Otevřete dveře.
Nejsem žádný magor.
Kdo jsi?
Je tu zima. Pustíte mě dovnitř?
Cizince nevozím.
Vy jste bezdomovec, co?
Nemáte práci ani domov.
Omlouvám se, jestli jsem vás urazil.
Ale k věci,
mám pro vás jistou práci.
Co byste řekl na 700 000 jenů?
Promiňte, ale peníze už mám.
Hej.
Hej. Co to děláš?
Je to jednoduchý výzkum na lidech.
Říká se tomu „trepanace.“
Přímo tady vám do lebky vyvrtám díru.
Odejdi.
Chápu, že myšlenka na díru v hlavě je děsivá,
ale skutečně o nic nejde.
- Prostě odejdi. - Upřímně,
je to jak zuby.
Je to jen malá díra. Vašemu mozku neublíží.
To je vše.
O tom už jste slyšel, ne?
Lidé používají jen 10 procent mozku.
Co kdybychom mohli využít těch zbývajících 90?
Zisk bystřejší intuice, než má kdokoliv jiný,
nebo probuzení šestého smyslu,
nebo návrat vzpomínek.
Tak si udělejte díru do vlastní lebky.
Můžete to zkusit na sobě.
Nakonec, je to jen malá díra, ne?
V žádném případě.
Zní to děsivě.
Padej. Najdi si jinýho. Spousta lidí potřebuje prachy.
Musíte to být vy!
V tomto parku se scházejí bezdomovci
a v luxusním hotelu se scházejí obyčejní lidé.
Já chci tebe, ty jsi přesně uprostřed mezi oběma.
Poslouchej, já si jen beru volno abych viděl, jaké to je být bez domova.
Dalo by se říct…
že „hledám sám sebe.“
Najdi si někoho jiného.
Když lžeš, zvedne se ti levý koutek,
Nedokážeš plakat, co?
Ani neumíš být smutný.
Zoufale se snažíš cítit aspoň něco.
Že?
Mám pravdu, co?
Musíš se nudit.
Ne, o tom to není.
Většinu lidí by rozzuřilo, kdyby jim tohle někdo řekl.
Nakoši.
Cítíš někdy, že jsi naživu?
Odkud…
znáte mé jméno?
Ty si to nepamatuješ, že?
Vrátím se.
Hej! To je zlý!
Hej!
An-čane s autem!
Hej!
An-čane s autem!
- An-čane! - Co se stalo?
Tvý auto?
Rychle!
DEN PRVNÍ
Dostali tě, co?
ODTAH ŠINDŽUKU
Oni ti prostě museli vzít to auto, co?
Měl jsi tam své oblečení a věci, že?
Odtahovka bude stát hodně peněz.
Ale An-čane, ty máš spoustu peněz, ne?
Hej. Máš peníze, ne?
Hej. Jsi v pořádku?
Nikdy jsem ho neviděl takhle se dívat.
Jediné místo, kam ses mohl vrátit, je pryč.
Zůstaneš tady napořád?
Takže to jsi byl ty…
Co je smyslem tvého života?
Jak to mám vědět?
Konečně vypadáš naštvaně.
Sedm dní.
Dám ti důvod žít.
To je ale děsivý pokoj.
Trepanace je chirurgický zákrok, který se provádí od neolitu.
Dnes ho propaguje skupina ITAG v Nizozemsku.
Jsou i lidé, co si udělali díru do vlastní hlavy.
Nějakej blázen.
Kdo vlastně jste?
Manabu Ito. Lékařský praktikant.
Můj otec vede nemocnici. Takže jsem protekční dítě.
Protekční dítě?
Co kdyby to zjistili rodiče?
Chci jen poznávat člověka.
Můžu se na něco zeptat?
Jo.
Co všechno si o sobě pamatujete?
Kdo ví?
Vy se o sebe nezajímáte?
Už na tom nezáleží.
Jsem uprostřed Šindžuku, ale nikdo mě nehledá.
Jakou cenu má život takového muže?
„Takového muže.“ Přesně proto mě tak zajímáte.
Lidé mají po narození v lebce mezeru,
takový dutý prostor.
Ale asi po roce a půl se ta mezera zaplní
a lebka začne tlačit na mozek.
Takže když uděláme v lebce díru a zlepšíme krevní oběh,
tak znovu aktivujeme mozek, jako po narození.
Tím uvolníme schopnosti, které doposud nebyly využity.
To je základní princip trepanace.
Nebojte se.
Upřímně, jsem lepší než většina doktorů tady.
Až budu vrtat tu díru, snaž se prosím nehýbat.
Natržení mozkové pleny by bylo špatné.
I kdyby, tak je to jedno.
I kdyby ze mě byla zelenina.
Nijak by se to nelišilo od toho, jak je to teď.
Funguje to umrtvení?
Jo.
Au…
POJĎME NA VEČEŘI ITO
DEN DRUHÝ
Pokus potrvá sedm dní. Dám vám 300 000 jenů předem.
Zbytek dostanete, až bude po všem.
Říkal jsem, že peníze mám.
Tak? O co se snažíš?
Neměl jste se zeptat, než jsem udělal tu díru?
Tady.
Mimosmyslové vnímání.
kontrola šestého smyslu, psychokineze…
Co to je? Myslel jsem, že je to lékařský experiment.
Na rovinu.
Nevěřím na duchy, nadpřirozené schopnosti, okultismus.
Mozek všechno dokáže vysvětlit.
Proto chci tento experiment použít k vyvrácení všech mých pochybností
a hrdě ho popřít.
Popřít co?
Tento svět přímo přede mnou.
S dovolením. Tady jsou chilli krevety.
- Díky za jídlo! - Děkuju.
Tak začněme jednoduchou hrou.
Co?
Mám karty s těmito pěti symboly.
Hádej, která karta má symbol hvězdy.
Dobře.
Nakoši.
Co?
Použij levou stranu.
- To nemyslím. - Tak co?
Zkus to cítit celou svojí levou stranou.
Svými smysly zraku, sluchu, čichu a hmatu.
Použij všechny ze své levé strany a představ si tu kartu.
Tak jo.
Nebuď moc namyšlený.
Dnešek byl jen trénink. Zítra to bude doopravdy.
Co? Čtyři karty jsou nadprůměr?
Tady mě můžeš kontaktovat. Je tam moje číslo.
Dobře.
A…
Hej.
Sluší ti to.
Uvidíme se zítra.
Hlášení všem návštěvníkům Kabukičó.
Máme čerstvé informace o podvodném chování ve čtvrti Kabukičó.
Au!
Co to bylo?
Haló? Dneska?
Teď?
No, teď jsem v Kabukiču.
Kde jsi?
Tak dobře. Pak…
Co mu je?
Je tu divnej chlap…
Chápu tě líp než kdokoli jiný.
Vážně?
Poslouchám…
Co se děje?
Pardon!
- Hele! - Co je s tebou?
- Promiňte… - Smrdíš.
Hej,
Šéfe…
Na koho mrkáš? Ty parchante!
Ne, nechtěl jsem…
Ty…
Ne…
Šéfe, je to civilista. Co když půjde na policii?
To je jedno.
Nehýbej se.
Co kdybych ti uřízl malíček…
Ne…
Kolik jich už mám?
Tenhle je 77.
Počkej.
To nemůžeš.
Co to děláš?
To je tvůj vlastní prst!
Nedělej to!
Počkej! Polož ten srp. Dobře?
Srp?
Jo.
Hej, cos to udělal?
Ne, přestaň. Uklidni se.
Neubliž si.
- Jasný? - Ty hajzle!
Cos to řekl?
Šéfe!
Co se to děje?
Šéfe!
Běžte pryč!
- Co ti je? - Šéfe…
Co se děje?
Říkám běžte pryč!
Hej!
- Šéfe! - Cos to udělal?
Rychle! Jdeme! No tak!
Věříš mi?
Řekněme, že ti věřím.
Nech si ty kecy.
Páni, to je úžasné!
Neříkal jsem ti to,
ale podle studií má 36% lidí po trepanaci šestý smysl.
Většinou lidé nic necítí!
- Co dalšího jsi mi neřekl - Nakoši…
A co já?
Jak ti připadám?
Co?
Nic nevidím.
Určitě?
Určitě.
Říkals, že mi věříš, ne?
Co se děje?
DEN TŘETÍ
Když jsem to viděl, začalo to dávat smysl.
Co to je?
To je homunkulus.
Homunkulus?
Ano.
V podstatě uměle vytvořený člověk pomocí alchymie.
Ale neurochirurg Penfield používal
termín „homunkulus“ k označení miniaturního človíčka v mozku.
Má obrovské ruce a rty.
Od narození používáme
ruce a pusu k tomu, abychom něco cítili.
Dobrým příkladem je sex.
Takhle ty příšery co jsem viděl nevypadaly.
Například říkáme, že „je nijaký,“ že?
Na něj by to přesně sedělo.
Ne. Ten je trochu tlustý.
Jde o to, že je zdrojem něčích komplexů.
O to jde.
Možná někdo je trochu nijaký, ale neděláš ukvapené závěry?
To je jedna možnost
Myslím ale, že to jsou představy, které o sobě má každý člověk.
Koneckonců, ti homunkulové, které jsi viděl, nebyli úplně stejní, že?
Jinými slovy, když jsme operací aktivovali tvůj mozek,
získal jsi schopnost vizualizovat zdroje komplexů jiných lidí.
Jinak řečeno traumata?
Ano, to je ono! Přesně!
Trauma se tvoří z emocí a vzpomínek.
A to přesně ty vidíš.
Tak proč někdo homunkuly vidí a někdo ne?
Přesně to zjistíme.
Přijdeme s hypotézami a ověříme je. Experimentem.
Opravdu to za týden skončí?
Nechci celý život vidět příšery.
S tebou není žádná sranda.
Zažíváš něco úžasného!
Vidíš lidem do srdce.
Hrozně ti závidím.
To je ono.
Pojďme teď ven vyzkoušet tvé nové schopnosti.
- Do toho. - Dobře.
Jsou tam nějací?
Odcházím.
Říká se, že tady mají opravdové středoškolačky.
Jako novodobý blázinec.
Máš rád příšery jako je ona?
Co?
Jednoho mám.
Je to písečná příšera.
Písečná?
Myslíš tamtu?
Jdu přímo za ní.
Vymyslels něco?
Pokud je ze suchého písku, tak jen musí zvlhnout.
Chceš jen ošukat středoškolačku.
Ne.
Chci ošukat homunkula.
Seš prasák.
Ahoj.
Jsi tu sama?
Učíš se?
Třeseš se.
Nejsi snad…
Jsi v pořádku?
Smůla. Utekla.
Ne, to nemyslím.
Tvoje tvář.
- Moje tvář? - Jo.
Tohle jsem ukořistil.
Tys to ukradl?
Nech si ho. Kdyby něco, dej mi vědět.
Díky.
Třeseš se.
Hej…
Čeho se tak bojíš?
Nejsi snad…
panic?
MÁMA: KDE JSI? NAPIŠ, JESTLI SE OPOZDÍŠ.
MÁMA: PROČ TO NEZVEDÁŠ?
MÁMA: NEMUSÍŠ SE UČIT?
MÁMA: NEJSI CHYTRÝ JAK KAEDE
MÁMA: KDE JSI?
MÁMA: ZAVOLEJ MI!
1775.YUKARI
NAPLŇ MĚ…
JSEM TAK ŠPINAVÁ…
VŠIMNI SI MĚ, NAJDI MĚ...
TAKOVOU, JAKÁ JSEM…
ŠPINAVÝ POCITY…
POMOZ MI.
POTŘEBUJ MĚ.
CHTĚJ MĚ.
DOTKNI SE MĚ.
Bože…
„Když se s tebou spojím,
- všechno bude skutečné.“ - …všechno bude skutečné.
Když se s tebou spojím,
stanu se sebou.
Brzy se chci stát sama sebou.
To je děsivý.
Ahoj.
Hledali jsme tě.
- Ne, počkejte… - No tak! Hej!
- Počkejte! - Ty svině!
Včera…
Co jsi mi to udělal?
No…
Něco jsem viděl.
Něco jsi viděl?
Co jsi viděl?
Robota.
Robota?
Říká vám to něco?
Něco o malíčku a srpu…
Nemám tušení.
Aha.
Omluvte mě.
Hej. Co to děláš?
Dítě…
Promiňte…
Ani hnout!
Nepřibližuj se!
Uříznu ti malíček!
Tady je!
O čem to mluvíš?
Zvláštní zranění…
Au!
Promiňte!
To muselo bolet, že?
Ano…
Ty parchante! Hej!
Tohle tě bude stát víc než jen prst.
Co to je?
Co je to za pocit?
Co to sakra děláš?
Když jste byl malý,
co jste si tím srpem udělal s malíčkem?
Páni! To je srp!
Páni! Hej! Ukaž mi to!
Ne! Vyměním ho.
Co? Ani náhodou.
Nech toho!
Ty hajzle!
Vidím…
vinu.
Ty nejsi ten, kdo se zranil tím srpem.
Ublížil jsi někomu jinému.
Ne!
- Nic to není. - Ne!
- Ukaž! - Nikdy!
- Ne! - No tak!
- Ne! Já nechci! - Hele!
- Přestaň! - Dej mi to!
Ne!
Kazuo…
Kazuo!
Ne!
Bál ses…
a nemohl ses omluvit.
Že?
- Já… - Já…
- jsem to udělal Kazuovu malíčku. - jsem to udělal Kazuovu malíčku.
- Kazuo, - Kazuo,
- Promiň! - Promiň!
Promiň!
- Promiň! - Promiň!
Promiň!
Jediné, co jsi mohl udělat, bylo skrýt svou lítost a svůj hřích.
Úmyslně ubližuješ lidem…
a přijal jsi svou samotu…
Tvá vina…
z tebe udělala jakuzu.
Ode dneška s jakuzou končím.
Nech mě odčinit mé hříchy.
Chvíli jsme se s Kenem neviděli,
šel jsem zkontrolovat jeho stan, ale už byl studený.
An-čan tě naučil spoustu věcí když jsi sem přišel, že?
Co to je?
Ahoj, An-čane.
Ahoj.
Slyšel jsem, že ti vrátili auto.
Jo.
Napijeme se.
Jo?
Tak jo.
Jasný.
Pojišťovna?
Jo.
Když někdo chtěl životní pojištění, počítal jsem pravděpodobnosti.
Například,
ten chlápek v obleku co jí kus chleba.
Maximálně 60 milionů jenů.
Tam ta rodinka,
otec ne za víc než 80 milionů a matka 38 milionů.
A 48 milionů jen za to děcko.
To je víc než 100 milionů.
No, je to jen hrubý odhad,
ale každý život má svou peněžní hodnotu.
To jsou teda kecy!
Kdo o tom rozhoduje?
Ryo.
Kolik ti je?
Je mi 41.
Čtyřicet jedna.
Jak často piješ?
Jak vidíš.
Každej den.
Kouříš?
Nekouřím.
Měl jsi někdy nějakou vážnou nemoc?
Ne, ale jednou jsem měl slepé střevo.
Mají rodiče, sourozenci nebo příbuzní nějaké dědičné choroby?
No… Já…
No a jaký máš roční příjem?
- Cože? Jak mám takovou věc…
Tak řekni jen zhruba.
To bude tak…
Ryo, máš hodnotu…
Idiote!
Nemůžeš určovat něčí hodnotu!
Neoceňuj něčí život!
Uklidni se!
Hej, v klidu!
Měsíc je měsíc…
Au…
Haló?
Chceš vrátit ten telefon, co?
Jen řekni, kam ho mám donést.
Tak jo.
Už půjdu. Díky za jídlo.
Ahoj. Ty máš můj telefon, že?
Jo.
Hej! Nemůžeš jen tak nastoupit bez optání.
MÁMA: KDE JSI?
Dáváš si pozor na mámu?
Díval ses mi do telefonu, že?
Vrať ho.
Fuj.
Pracuješ s tím poďobancem, co?
A co když jo?
Tady bydlíš?
Pracuješ někde?
Asi ne, co?
Neschopnej břídile.
„Když se s tebou spojím, všechno bude skutečné.“
Takže ses mi díval do telefonu.
„Když se s tebou spojím,
osvobodím se od tohoto světa.
Když se s tebou spojím,
stanu se sebou.
Brzy…“
Přestaň!
„Chci se stát sama sebou!“
Přestaň!
Tohle… není písek.
Jsou to symboly?
Starej perverzáku…
STAREJ PERVERZÁKU
Co… Co to je?
Pusť mě!
Au…
O co se to snažíš?
Hej!
Hej, na co myslíš?
O co se ty snažíš?
Být panna je trapné.
Zešílel jsi?
Chceš mě ošukat, že?
Hele…
To je tak hnusný…
Neschopnej břídile…
To ty jsi břídil!
Je ti jasné, co teď děláš?
Když se s tebou spojím,
všechno bude skutečné…
Sex je jediný způsob vzdoru rodičům.
Hýčkáš si debilní fantazii.
Prosím.
Nebuď se mnou hrubý.
Přestaň!
Vážně, co to děláš?
Jsem tebou.
JSEM TEBOU
Nejsem jako ty!
Počkat…
Co to je?
Hej! Přestaň!
Nedívej se!
Přestaň!
Nedívej se!
Konečně se vybarvuješ…
Přestaň!
Ne!
Vyplivni to!
Vrať mi to! To je moje!
To bolí!
To bolí! Pálí to!
Stala ses člověkem.
To bolí!
Co to děláš? To bolí!
MÁMA
Co ti to přeletělo přes nos, chodit ven tak pozdě?
Já vím.
Máš přítele, že?
Říkala jsem ti, ať se mnou o tom mluvíš.
Zajít tak…
To je…
Co budeš dělat?
Jak to tady můžou dělat?
Nemají vychování.
Nezasviň mi auto.
O čem to mluvíš?
Je tak hezké.
DEN ČTVRTÝ
Už zase…
Hej…
Hej!
Zavolejte Ita!
Říkám zavolejte Ita, toho praktikanta.
A kdo se s dovolením ptá?
Jsem jeho pacient.
Počkejte tady, prosím.
Prázdný.
Cože?
Jste v pořádku?
Jo, jsem v pohodě.
Promiňte.
Nakoši.
Nechoď sem bez ohlášení.
- Co se děje? - Uklidni se.
Něco se stalo, co?
Myslel jsem, že cizince nevozíš.
Už nejsi cizinec.
Homunkulové jsou zkřivené prvky uzamčené daleko v podvědomí.
Proto vypadají tak podivně.
Aha.
Tvůj mozek znovu získal citlivost dětské mysli
a zachoval si znalosti a zkušenosti dospělého.
Tvůj vzácný šestý smysl zachránil dva lidi!
Tenhle fantastický úspěch je převratem v psychoterapii.
Ale když zmizeli, proč jsou teď součástí mého těla?
Ohledně toho se prosím podívej na tohle.
Ta žena také viděla homunkuly?
Kdo ví?
Tohle je autoportrét, který sama nakreslila.
Homunkulové se přenesli…
Tohle mě napadlo hned, jak jsem slyšel tvůj příběh.
Říkal jsem ti, že někdo homunkuly vidí a někdo ne, že?
Jo.
Například lidé s podobnými zájmy se přitahují.
Pokud mají jejich duše stejné problémy, jejich homunkulové se přitahují.
Jinak řečeno,
jakuza a středoškolačka ti možná připadají rozdílní,
ale vaše duše si mohou být podobné
To je vtip, co? Nejsem příšera jako oni.
Ale jejich problémy zmizely, ne?
Přešly na tebe.
Provinilost, žít podle pravidel někoho jiného…
Neříká ti to něco?
Začaly se objevovat tvé vlastní problémy.
Mé problémy?
Ta žena v červeném s placatým obličejem.
Cítil jsi k ní něco jiného, že?
Díváš se na homunkuly,
ale homunkulové se také dívají na tebe.
Víš, co to znamená, že?
Znamená to, že i ty jsi homunkulus.
Takže? Co ta žena právě dělá?
Spáchala sebevraždu.
Ty jsi to věděl?
Ano.
Tohle nakreslila před smrtí.
Zavři to.
Cože? Jsou to jen čtyři dny. Nežertuj.
Prostě si pohni a hned to zavři!
Ty ses úplně změnil.
Nakoši, všiml sis toho?
Před čtyřmi dny jsi tak emocionální nebyl.
Říkal jsi, že je ti fuk, jestli z tebe bude zelenina.
Proto jsem říkal…
že ti dám za sedm dní důvod žít.
Nenechám se těmi monstry zabít!
Jasně, chápu!
Mám ale na oplátku jednu podmínku.
Než tu díru zavřu,
podívej se prosím na mého homunkula.
Říkal jsem ti.
Nic nevidím.
- Nakoši. - Co?
Vím, kdy lžeš.
Vidíš…
taky do mě?
Nakoši.
Nebuď hlupák.
Začaly se objevovat tvé vlastní problémy.
Ta žena v červeném s placatým obličejem.
Cítil jsi k ní něco jiného, že?
SUSUMU NAKOŠI, MANAŽER PORADENSKÉ ODDĚLENÍ
NANAKO
Nanako…
Máš vizitku?
Páni…
- Mao, chceš mou? - Super Porsche.
- Nechci. - To je úlovek!
- Vážně! - Jo.
Nejdeš na to zhurta?
Chce ho každá.
Jde o víc než jen o peníze. Měl by být i chápavý.
Jo.
A chápavost tě uživí?
- Ano. - Jo.
Ale Nakoši má všechno.
Jo, máš pravdu.
I když je chápavý,
když je ošklivý a bez práce, o čem to je?
Jsem Nakoši. Těší mě.
Jak se jmenuješ?
NANAKO
Prázdný.
Nakoši! Pojďme se napít!
Nakoši!
Nakoši?
- Hej! Nakoši! - Nakoši!
Nanako.
DEN PÁTÝ
Nanako!
Ano?
Ty jsi Nanako, že?
Co se děje?
Nevím jistě.
Co?
Ztratila jsem paměť.
My… se známe?
Pojď se mnou.
ITO
Nemusíte to vzít?
Ne, to je v pořádku.
Tady jsem bydlela?
„Prázdný.“
Co?
Když jsme se poznali……
to jsi mi řekla.
To jediné slovo
mě zachránilo.
Také já…
jsem zapomněl, kdo jsem.
Ale…
když jsem tě našel…
vzpomněl jsem si.
Na.
Ta je…
moje?
Dřív… se ti to líbilo.
My jsme…
žili spolu?
Jo.
Žili jsme spolu…
šťastně,
Nanako.
Nanako?
Nanako, co se děje?
Jsi v pořádku?
Nanako.
- Nanako. - Ne.
Nic si nepamatuju.
Nanako, uklidni se.
Nanako.
Pomalu.
Já jsem…
Nanako?
Ano.
Ty…
jsi Nanako.
DEN ŠESTÝ
Nic nevidím.
Nic nevidím…
To ne…
Hej!
To jsem já!
Hej!
Hej…
Haló?
Dlouho jsme se neviděli.
Kde jsi?
To bych se měl ptát já tebe. Nebereš mi telefon.
Jo a nezašpiň mi pokoj.
To ty jsi dělal trepanaci Nanako?
To jsem nečekal.
Milé překvapení. Nemyslel jsem, že na ni narazíš.
Proč jsi mi to neřekl?
Dobrá otázka.
Ale do toho ti nic není.
Jasně, že je.
Nakoši, uklidni se.
Kdybych ti všechno vysvětloval, byla by to nuda.
Dnes je šestý den.
Experiment, co jsi slíbil, ještě neskončil.
Vrátil jsem to.
Ty další části homunkulů zmizely.
Máš smůlu.
Už homunkuly nevidím.
Tvůj experiment skončil.
Vážně?
To je dobře.
Díky tobě jsem skoro dokázal svoji hypotézu.
Dokázal jsi ji?
Jistě, pro tebe je to skutečnost.
To nepopírám.
Zachránil jsi svoji milou přítelkyni a jste zase spolu.
A homunkuly už nevidíš, že?
Co tím chceš říct?
Nakoši,
celý tenhle svět není nic víc, než jen iluze tvořená mozkem.
Říkal jsem, že ty sám jsi možná homunkulus, ne?
Homunkulové ti ukazují to, co chceš vidět.
Celé to je jen tvá představivost.
Ne, to není pravda.
Určitě jsem to viděl.
Ne.
Znamená to jen, že celý tento svět je jen pohodlná iluze mozku.
Chápeš?
Nechci ničit tvůj šťastný konec…
ale její pravé já si brzy na všechno vzpomene.
Vzpomene si na opravdový svět.
Vzpomene si?
Co to je za blbosti o „skutečném světě“?
Možná zjistíš, že některé vzpomínky je lepší zapomenout.
Co přesně se snažíš říct?
Nakoši, ty vůbec netušíš, o čem mluvím?
Viděl jsi i jejího homunkula, ne?
Jo.
Viděl jsem ho.
Byla v červeném…
Ale to bylo jen ve tvém světě.
Jí se, na rozdíl od tebe, po trepanaci nic nestalo.
Tím můj experiment skončil.
Přišla ale s nečekaným dějovým zvratem.
Protože potkala tebe.
Ale ty už homunkuly nevidíš.
A nemůžeš ji ochránit.
Bohužel to, co bylo špatně, byl tvůj mozek.
Hej…
Nanako…
Ito?
Věděl jsem, že jsi to ty…
Co, Čihiro?
Čihiro?
Nanako.
Ale její pravé já si brzy na všechno vzpomene.
Vzpomene si na opravdový svět.
Nanako…
Hej…
Kdo jsi?
Kdo… jsi?
Ne!
Ne…
- Nanako. - Pusť mě!
Ne…
Chci vidět tvé opravdové já. Musím ho vidět!
Chápeš?
Bude lepší, když ho nepoznáš.
Stejně ho chci poznat!
Chápeš?
Nanako!
Zabila jsem ji…
Ta, kdo zabil Nanako…
jsem byla já.
Říkala jsem ti to pořád dokola!
Říkala jsi to!
Netušil jsem, že máma bude tak naštvaná.
Měl jsi to vědět.
Vždycky je taková, jako tehdy na pohřbu.
To bylo jiné.
Jiné?
- Jak jiné? - Drž hubu.
Jsi fakt hrozná.
Mám dost.
Co děláš, Čihiro?
Počkej! Co děláš?
Nanako!
Nanako…
Chtěla jsem zapomenout…
Ne…
Ty jsi…
prázdný.
Podívej! Prstencové zatmění Slunce!
Hele!
Aha, ono je dneska.
Jo!
Ach…
Překrývají se.
Už to bude.
Dívej.
Já nejsem…
Nanako.
Nanako…
- Co se stalo? - Nesahej na mě!
Prosím, Nanako, uklidni se.
Všiml sis mě vůbec?
Nikdy se nezměníš.
Vsadím se, že bys nebrečel ani kdybych umřela.
Nikdy se nezměníš.
Ty jsi prázdný.
ZÁSADY KAŽDODENNÍHO ŽIVOTA PO POTRATU
Nanako!
Nanako, počkej!
Počkej!
Nanako, promluvme si!
Pusť mě!
Nanako!
Nanako…
Chtěla jsem se omluvit…
Chtěla jsem říct…
že je mi to líto.
Jak se…
jmenuješ?
Čihiro.
Čihiro…
Páni, Nakoši. To bylo úžasné.
Zachránil jsi i ženu, co ti udělala tohle.
To jsem nečekal.
Dokážeš té ženě před tebou říct „miluji tě“?
Tvé city jsou k Nanako, že?
Můj experiment se trochu zvrhnul.
Je to jen iluze stvořená nedorozuměním!
A i přesto…
se navzájem utěšujete.
Sami se promítáte na druhé a sjíždíte se tím pocitem.
Tobě to nevadí?
Myslel jsem, že nechceš zemřít s příšerou.
Hej.
Proč se tak vztekáš?
Co na mně…
chceš tak moc popřít?
Spojením mezi mnou a ostatními…
jsou homunkulové, že?
Ne. Kdy už se konečně probereš?
Voda.
Co?
Jsi…
z vody.
Na první pohled jsi neviditelný.
Ale když jsi nervózní,
stoupají ti tam bublinky.
Jo. Zrovna teď.
Támhle taky.
A tam taky.
Ne! Jak říkám!
Je to jen iluze…
Konečně tě vidím.
Vlastně ne…
Jak to myslíš?
Je to…
Páni…
Je to tvůj otec.
Takže to se tam schovávalo.
Zlatá rybka.
Měl ji, když jsem byl malý. Ale jen jako koníček.
Měl jsi… tu rybku rád?
Proč se ptáš?
Kde je ta rybka teď?
Tvůj otec…
Koho si otec vážil víc,
tebe, nebo té zlaté rybky?
Aha…
už teče ven.
Nemá oči.
Nevidí.
Nedívá se na tebe.
„Dívej se na mě.“
Chceš, aby se díval na tebe…
ale in nechce.
Nakoši…
Podívej se na mě zblízka!
Prosím.
Homunkulus je pryč.
Lžeš!
Pomoz mi…
Jsi jediný…
kdo mě vidí.
Konečně jsem tě našel…
Musíš…
Musíš to být ty…
O homunkuly nejde.
Oba jsme…
jen chtěli být viděni.
Nesnažili jsme se vidět toho druhého.
Když se podíváš na druhého…
svět patří tobě.
DEN SEDMÝ
Díky, žes počkala.
Jedeme?
Překlad titulků: Ondřej Zacha