Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Stojící kůň vypadá kouzelně,
ale když běží, je to jako by…
měl mít křídla.
Na ranči jsem měl spoustu problémových koňů,
které mi předali, protože je nezvládali.
Seřaďte se, hoši!
Jakmile s nimi začnete pracovat…
přijdete jim na kloub
a zjistíte, co jsou zač a co dokážou…
Hodná.
…bez výrazných problémů zapadnou.
Nikdo se nemůže nazvat mistrem koňů.
Můj otec se může nazvat trenérem koňů,
protože koně naučil neuvěřitelné věci.
Není to jen o tom, že je učí povely.
Stávají se z nich velmi dobří přátelé.
Úsměv, bando. Úsměv.
Super!
Ale už to není Robin, kterého jsem si vzala.
Nicméně ty výsledky za to stojí. Vytváří doslova zázraky.
Když se ke mně dostane nový kůň a nevím…
nic o jeho minulosti…
někdy chvíli trvá…
než si k sobě najdeme cestu.
Někdy jsou koně, se kterými se setkávám, velmi divocí.
Mají tu pověstnou jiskru v oku, jsou nevázaní.
Hluboko uvnitř jim ale v očích vidíte,
že mají i lepší stránku.
Mezi koňmi jsem vyrůstal.
Vyrostl jsem v malém venkovském městě v Austrálii.
Nebyl jsem malý, ale říkali mi, že jsem nedochůdče.
Mluvení ani čtení mi moc nešlo.
Byl jsem samotář.
S koněm jsem byl šťastný.
Když neumíte komunikovat s ostatními…
společnost vás odsune stranou.
Proto mě předali prarodičům…
abych se pokusil změnit svůj život, což můj život vlastně změnilo.
Vzhlížel jsem k dědovi. Měl přísný hlas.
A taky měl celou řadu válečných ocenění.
Působil v oddíle australské lehké jízdy,
což je velká čest,
bojovat za svou zemi na koňském hřbetu.
Ale v dědových očích…
jsem nikdy…
neviděl lásku.
Vždycky jsme společně jedli.
On se podíval na jídlo
a pak před sebe a mě úplně ignoroval.
Ten pohled.
A takhle se na mě díval i těsně,
než zemřel v nemocnici.
Vždycky mi leželo v hlavě,
co mi děda říkal.
„Nic z tebe nebude.“
Babička měla velmi jemný hlas.
Když se ke mně v mládí dostala kniha,
namísto toho, abych ji otevřel a četl shora,
jsem ji četl zespod. A ona říkávala:
„Teď začni z téhle strany, tady…
a pak postupuj dolů, a pak pořád dokola.“
A myslím, že tohle jsem přenesl také do mého tréningu.
To neustálé opakování věcí.
Říkávala: „Věř v to, co jsi.
A jestli chceš pracovat s koňma, do toho.“
Buď k nim velmi vlídný…
a vrátí se ti mnohem více lásky.
Víš ty co,
mám rád chlapy, co si všímají okolí.
Jednou totiž něco dokážou.
Kolem desátého roku života…
jsem šel do kina a…
Byl jsem uchvácen.
Ta obrazovka byla obrovská a široká
a zvířata běžela přímo k vám.
A celý ten oděv.
Kovbojský klobouk, boty a šátek.
Hlavně jejich styl, třeba jak nasedali na koně.
Byl jsem ohromen.
Druhý den jsem šel znovu.
Kdykoli jsem ve westernu viděl, jak kůň dělá něco neobvyklého,
zkopíroval jsem to a zkoušel to udělat lépe.
Mým prvním povelem bylo ležení,
protože jsem byl malý na to, abych na koně vylezl.
Byl to pro mě jediný způsob, jak se svézt.
Výborně. Prr.
Chtěl jsem se dostat k filmu a trénovat koně.
Ale v Hollywoodu se zrovna začali koňů zbavovat,
protože začala éra Hvězdných válek.
Westerny skončily.
Stěhovat se 16 000 kilometrů přes celý svět do Ameriky…
bylo jako, když vám na krk někdo hodí cihlu.
To nezvládnu.
To je konec.
Ale pořád jsem toužil po tom tady zůstat…
a poprat se s tím.
Po příjezdu do Wyomingu
jsem věděl, že to bude můj domov.
Pamatuji si jedno ráno…
a myslím, že to bylo první ráno,
co jsem tady na to místo přitáhl proviantní vůz.
A…
když jsem tady viděl své koně…
nebylo cesty zpět.
Trénovat byl můj sen.
Můj třetí kůň…
Juniper…
mi úplně změnil život.
Když jsem se mu podíval do očí, bylo tam trochu smutku.
Mohlo to být něco z minulosti, ale viděl jsem v něm něco většího.
Byl opravdu chytrý.
Měl dar.
Juniper měl skvělé hýždě.
Měl skvělou rovnováhu. Neuvěřitelnou.
Takového koně…
potkáte jednou za život.
Máš rád Robina?
A co mě?
Samozřejmě.
Když jsem tady přijel, westerny sice skončily,
ale ti staří kovbojové byli pořád naživu…
Asi dva roky poté jsem narazil na Darrella Windfielda.
Páni, chlapík z Marlborek.
Byl to fakt borec.
Jednou říká: „Prý máš koně, co umí stát na zadních.
Dokáže to na tvůj povel i před kamerou s jezdcem?
Říkám: „No, mám tady Junipera.“
Byl to můj první konkurz.
A tu roli mi dali.
Měl jsem práci.
MARLBORO
NESPOUTANÝ DJANGO
ROCKY IV
Když obdržíte kreslený scénář,
kouknete na něj a říkáte si: „Páni, dobře, tohle dokážu lépe.“
A akce!
Výborně.
Vím, že všechny mé koně
si práci užívají.
Najdou si v tom to své.
Když jste na placu, víte, kde jste s daným koněm začínali.
Víte, na čem byl tréning založen.
A pak vše můžete předvést.
Povely kůň předvádí před vámi a před kamerou.
Předvádí své umění.
Hodný kluk.
Paráda.
Kop! Hodný kluk!
První lekce byla dobrá.
Chytrý kůň.
Pojďme, mladá dámo.
Pojď okolo.
Za jednou vteřinou na kameře
stojí týdny a hodiny nácviku.
Pojďme.
Dobře, děti!
Používám bič nebo ukazovátko,
kterými se koňů nedotýkám.
Ukazovátko nebo bičík používám pro jejich zvuk.
Tak jdeme na to.
Navádím tak koně,
aby šly ode mě…
nebo ke mně.
Pojď ke mně.
Velmi důležitý je oční kontakt.
Je to jako u lidí, třeba když někoho poprvé potkáte.
Výborně.
Dobře, stopu máš. Pirueta.
Pojď.
Někdo je pravák. Já jsem levák.
A to samé platí pro každé z očí koně.
Nejprve musíte trénovat jednu stranu a pak můžete přejít na tu druhou.
Když zvládnete obě oči,
pak koně můžete navádět odkudkoli vedle kamery.
Pirueta.
A… hodná holka!
Bravo!
To bylo krásné.
Pirueta je tak ladná.
Dokáže držet přední nohy a otáčet se kolem nich.
Je to jako valčík.
Jakmile vnímají obě oči, je to jako hrát na piano…
protože vám předvádí vlastní hudbu.
Představte si tu sílu,
když na vás běží 50 koňů.
Ty jsi ale velká.
Tohle jsem viděl v cirkusové knížce, když jsem byl malý.
Clydesdalský kůň stojící na…
houpačce.
Vždy jsem to chtěl vyzkoušet.
Chci, aby to vyvážila a udržela.
Pomalu. Tak ne.
Pomalu.
Musíte je postupně nechat…
aby vás cítili…
očuchali si…
a pak jste s nimi propojeni.
Když se podívám na ty kouzelné věci, které jsem s koňmi dokázal…
Víte, když to není natočené, jako by se to nestalo.
Podívejte na tu rovnováhu! Krása!
Ano!
Ryzí průkopník…
je člověk, který žije v přítomnosti, ale…
věří také v minulost.
Někdy máte pocit, že jste to už něco zažili.
Vítej!
Trochu historie, lidi.
Robin velmi vášnivě rekonstruuje Divoký západ.
A všichni jsme na to hrdí, protože se toho všichni nějak účastníme.
Svět kovbojů vymírá,
ale pro mého otce ne, ten je plnokrevný kovboj.
Cítím se, jako když jsem tady poprvé přijel.
Jen to chci udržet naživu.
Vítejte, hoši. Vítejte!
Natři si povoz, pojeď s námi,
na snovou výpravu, ta tě omámí.
Jedeme domů, zlato!
Když mluvím…
o svých koních…
říkám: „Děti jsou venku,“ protože to jsou děti.
Jsou to moje děti, i když mám Patricka.
Juniper mě naučil strašně moc.
Jak být trpělivý, pokorný a nadšený.
Co dokázal, předčilo veškerá má očekávání, co zvíře dokáže.
A stačilo mu to ukázat jednou, a bum, už to uměl.
Hodný kluk, Juníku.
Utvářel mě a postavil tento ranč.
Juniper stárnul. Bylo mu přes třicet.
Jednou mě zavolal jeden z mých pracovníků a povídá:
„Radši se pojďte podívat. Myslím, že Juniper je na tom moc špatně.“
Musel se držet, dokud jsem nepřijel domů.
Přijel jsem, vzal ho do náruče…
klekl si k němu a on naposled zařechtal.
A bylo po něm.
- Jak jsi věděl, kdy tasí? - Sledoval jsem jeho oči.
- To si zapamatuj. - Ano.
No tak, bando, do řady. Jdeme. Začíná výuka.
Paní Parkerová se ráda usmívá.
Paní Parkerová.
Hodná holka.
Jakmile v koňovi vykřešete jiskru…
Já jsem křesací kámen.
A najednou…
to zvíře prostě ožije a září.
Vrátí vám tolik lásky,
kolik do nich vložíte.
Ten pocit, když se před ně postavíte a udržíte je, je to jako…
nepopsatelné.
Překlad titulků: TonyG