Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Å se på en hest som står stille er magi,
men når den løper, er det som om den skulle ha hatt vinger.
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Det er mange hester på denne ranchen
som var problemhester andre ikke klarte å håndtere.
Still opp, gutter!
Når du begynner å jobbe med dem,
og du finner nisjen deres, hva de kan bli til og hva de kan gjøre…
Flink jente.
…da passer de godt inn.
Ingen kan kalle seg hestemester.
Faren min kan kalle seg hestetrener
fordi han har opplært hester til å gjøre utrolige ting.
Det er ikke bare noen som gjør et triks. De blir mer som gode venner.
Smil, dere.
Bra!
Men jeg mister den jeg giftet meg med litt.
Men det er verdt det når man ser resultatet,
magien han skaper.
Når du får en ny hest og ikke kjenner
bakgrunnen dens,
krever det noen ganger en del for å komme
over den baugen.
Noen av de villeste hestene du møter, kan du se gnisten i øyet på,
og de er ville.
Da vet du innerst inne, og kan se det i øynene deres, at de har en bedre side.
Jeg vokste opp med hester rundt meg hele tida.
Jeg vokste opp i en liten landsby i Australia.
Jeg var ikke liten, men jeg ble kalt spjæling.
Jeg snakket ikke så bra, jeg kunne ikke lese.
Jeg var en einstøing.
Jeg likte meg med hester.
Når du ikke kan kommunisere med andre,
blir man litt utestengt.
Det var derfor besteforeldrene mine presset meg til å forandre livet mitt.
Jeg så opp til bestefaren min, men han var streng.
Og han var en høyt dekorert krigshelt,
hadde vært i Australias Light Horse Brigade,
og det er en så stor ære
å kjempe for landet sitt på hesteryggen.
Men jeg har aldri sett
kjærlighet i min bestefars øyne.
Vi spiste alltid ved bordet sammen, og da så han ned på maten
og så plutselig opp og rett gjennom deg.
Den stirringen.
Rett før han døde, på sykehuset, ga han meg fortsatt det blikket.
Og det har alltid vært i bakhodet mitt
det bestefaren min sa til meg:
"Du blir aldri til noe".
Bestemora mi var veldig mild.
Da jeg var liten og åpnet bøker,
begynte jeg ikke øverst, men nederst, og hun sa:
"Begynn fra denne siden
og følg den nedover, på nytt og på nytt."
Og jeg tror det hjalp meg til å videreføre dette til treningen.
Det var repetisjonen som gjorde det.
Hun sa: "Tro på den du er.
Og vil du gjøre det gjennom hestene, gjør det."
Bare vær veldig snill med ham,
og det vil gi deg mye kjærlighet tilbake.
Du vet, jeg liker en mann som passer på ting rundt seg.
Det betyr at han setter spor.
Jeg var nok rundt 10 eller 11.
Jeg dro på kino, og jeg ble hypnotisert.
Skjermen var bare så stor og vid,
med dyr som kom løpende mot en. Og hele utrustningen…
Jeg mener hatten, støvlene og skjerfet.
Særlig kroppsspråket og når de besteg en hest.
Det var til å måpe av.
Jeg dro tilbake neste dag.
Når jeg så en western med en hest som gjorde noe uvanlig,
ville jeg kopiere det og prøve å gjøre det bedre.
Mitt første triks var nedlegging da jeg var for liten til å bestige hesten.
Så jeg lærte ham det så jeg kunne komme på.
Flink gutt. Rolig.
Jeg ville bli med i filmbransjen for å trene hester.
Men alle i Hollywood kvittet seg med hestene,
for det var rett etter Star Wars.
Westerns var over.
Det å dra 16 000 km og flytte til USA
føltes som å få ei steinrøys over seg.
Jeg kommer ikke til å klare meg. Det er over.
Det var fortsatt et ønske om å bli her
og finne ut av det.
Da jeg kom til Wyoming,
visste jeg at dette var hjemme.
Det å stå opp tidlig…
Jeg tror det var første morgen
etter å ha dratt proviantvogna til et lite område.
Og det å se hestene mine med meg…
Da var det ingen vei tilbake. Det var drømmen min å trene.
Min tredje hest
var Juniper, og den forandret livet mitt fullstendig.
Når jeg så Juniper i øynene var det tristhet der.
Selv om det var i fortida hans,
så jeg noe større.
Den hesten var så smart. Han hadde den gaven.
Juniper hadde en fantastisk bakpart.
Han hadde flott balanse. Utrolig.
En slik hest
kommer bare én gang i livet.
Liker du Robin? Du, liker du meg? Selvfølgelig gjør du det.
Da jeg kom hit, var westerns over, men de gamle cowboyene var stadig i live,
og omtrent to år senere møtte jeg Darrell Winfield.
Jøss, det er Marlboromannen.
Han var ekte vare.
Darrell sa: "Jeg har hørt du har en hest som rygger.
Kan du sette en rytter på ham og instruere ham foran kamera?
Jeg sa at jeg hadde Juniper.
Det var min første audition.
Jeg fikk rollen.
Jeg fikk en jobb.
Når du får ei dreiebok, ser du på den og tenker:
"Ok, jeg kan nok gjøre det bedre enn det der."
Og action!
Bra.
Flink gutt.
Jeg kjenner hestene mine godt, og de liker å jobbe.
De finner sin nisje.
Når du er på settet,
vet du hvor du startet med hesten.
Byggesteinene som krevdes.
Og det er da orkesteret kommer frem.
Han opptrer foran deg,
og han opptrer foran kameraet.
Han viser frem kunsten sin.
Flink gutt!
Bra!
Spark! Flink gutt!
Første leksjon er ganske bra.
Smart hest.
Kom igjen, unge dame. Kom hit.
Det ene sekundet du ser på film,
er uker og timer med trening.
Kom igjen.
Bra, unger!
Jeg bruker en pisk eller peker,
og den er ikke der for å røre hesten.
Jeg bruker en peker, eller en lang pisk, som lyd.
Sånn, ja, dere.
Det er bare for å veilede ham til å gå vekk fra deg eller komme til deg.
Kom til meg.
Øyekontakt er viktig med alt.
Det er som når du møter et menneske for første gang.
Bra.
Ok, du fant merket ditt. Piruett.
Kom.
Man kan være høyre- eller venstrehendt.
Og det er det samme med en hest på hver side av øyet.
Man må trene den ene siden først, og så gå over til den andre.
Når man har begge øynene, kan man instruere dem overalt rundt kameraet.
Piruett. Og… flink jente!
Bravo!
Det var vakkert.
En piruett er så grasiøs,
og de kan holde seg på fremfotene og snurre hele veien rundt.
Det er som å danse vals.
Og når man har synkronisert begge øynene, er det som å spille piano,
fordi de spiller musikken sin for deg.
Tenk deg makten du føler
om du har 50 hester stormende mot deg.
Du er ei stor jente.
Jeg så dette i ei sirkusbok da jeg var liten.
En clydesdalehest på toppen av ei vippe.
Jeg ville alltid gjenskape det.
Jeg vil bare at hun skal balansere og holde vekten.
Stødig. Nei.
Du må gradvis la dem
føle og lukte deg…
…og da får du den kontakten med dem.
Jeg ser av og til tilbake på noe av det magiske jeg gjorde med hester…
Om det ikke er på film, er det som om det aldri skjedde.
Se på balansen! Det er balanse! Ja!
Et virkelig forbilde
er en person som lever i nåtida, men som tror på fortida også.
Av og til føler du at du har vært der før.
Velkommen!
Litt historie her.
Robin er veldig opptatt av å gjenskape Det gamle ville vesten.
Og vi er alle stolte av det, for vi deltar på vår måte.
Cowboydrømmen holder på å dø ut,
men ikke for pappa, han er en ekte cowboy.
Jeg føler meg som da jeg kom til USA første gang.
Jeg vil holde det i live.
Velkommen, gutter!
Mal vogna di, bli med
På en drømmereise, har en sang
Vi skal hjem, vennen!
Hestene mine, når jeg snakker om dem,
kaller jeg dem barn, for de er jo barn.
De er ungene mine, selv om jeg har Patrick.
Da jeg først fikk Juniper…
Den hesten lærte meg så mye
om å være tålmodig og ydmyk og spent.
Han gjorde det bedre enn jeg trodde et dyr kunne gjøre.
Du måtte bare vise ham det én gang, og han tok det.
Flink gutt, Jun.
Han skapte meg og denne ranchen.
Juniper var 30 og holdt på å bli gammel.
Den unge mannen jeg hadde her, tilkalte meg.
Han sa: "Du bør komme tilbake. Jeg tror Juniper er veldig syk."
Og han må ha holdt fast til jeg kom hjem.
Jeg kom dit og holdt ham i armene mine
og bare knelte ned med ham, og han ga sitt siste vrinsk.
Og den var borte.
-Hvordan visste du at han skøyt? -Så det i øynene.
-Husk det. -Det skal jeg.
Kom igjen, dere. Still opp. Skoletid.
Mrs. Parker elsker å gi smil.
Mrs. Parker.
Flink jente.
Når hesten får gnisten,
er jeg flinten.
Og med ett blir dyret levende, og han skjønner det.
All kjærlighet du kan gi dem,
får du tilbake fra dem.
Men hvis du kan
stå der og holde det fast…
…betyr det alt.
Tekst: Anniken Einan