Downloaded from YTS.MX
KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tak jo!
Páni. To je tak hezké!
Páni. Bože, to je… No tak. Prosím vás. To je…
To je tak hezké. Nepřestávejte.
Podívejte. Je to tu. Londýnské Palladium. Panebože.
Moc děkuju, že jste přišli. Pane jo.
Tohle dám pryč.
Největší pódium na světě, takže se vrátím za půl hodiny.
Přátelé, moc vám děkuju, že jste dnes večer přišli.
Opravdu si toho vážím. A je to tady.
Trvalo to o pár měsíců déle, než se čekalo, ale už je to tady.
Podívejte se na to, vyprodané londýnské Palladium s omezenými místy!
To je něco.
Páni.
Moc vám děkuju, že jste přišli.
Měli jsme to natáčet loni. Měli jsme to točit v květnu 2020.
Ale něco do toho přišlo.
Museli jsme to odsunout. Ale zvládli jsme to. Jsme tu.
Konečně jsme tu. Nemůžu se dočkat představení. Snad je stále aktuální.
Proberu brexit a jak se chci setkat s princem Philipem.
Tak jdeme na to!
Měla by to být zábava.
Jsem Phil Wang, pokud nevíte.
Jsem konečně tady. Starý Philly Philly Wang Wang.
Starý Philly Philly Wang Wang v londýnském Phalladiu.
Je tu rád. Phil Wang. Jsem míšenec.
Jak jméno „Phil Wang“ možná napovídá.
V určitém okamžiku došlo ke kulturnímu kompromisu.
Ano, můj otec je čínský Malajsijec, proto ten „Wang“.
A zbytek mého těla.
Můj otec je čínský Malajsijec, ale moje matka je normální.
Takže ano, v tom chilli je trochu zakysané smetany.
Nechtěli, abyste si tím ostrým Wangem spálili jazyk,
tak máma přinesla mléko.
Běloch a Číňan, to jsou moje rasy. Běloch a Číňan. Phil a Wang.
Běloch a Číňan.
Jsem nejmocnější rasa na Zemi!
Mám ty velké, kotě!
Smíchané dohromady. Jsem běloch a Číňan.
Lidé se mi snaží říkat, že jsem menšina.
Já na to:
„Jsem obě většiny, ty vole. Jsem běloch a Číňan.“
Na mě nemáš. Jsem Pepsi a Cola.
Mám plný podíl na trhu.
Všude prodávají Wanga. Jsem běloch a Číňan. Jsem všude.
Přede mnou neutečeš. Jsem za každým rohem.
Dobrý den. Ni hao.
Jsem Vetřelec a Predátor.
Jsem běloch a Číňan. Mám budoucnost.
Skvělou budoucnost.
Ať se během příštích 50 let stane cokoli, Wang nebo Phil je v pohodě.
Nejspíš ale Wang.
Jak se všechno vyvíjí.
Je divné teď vypadat jako já.
V důsledku covidové pandemie je divné vypadat jako já.
Číňan, ne svalovec.
Je divné teď vypadat jako Číňan.
Celá tahle pandemie je špatná pro značku, mírně řečeno.
Je to to poslední, co potřebujeme, zejména v Británii.
Poslední, co východoasijští čínští Britové potřebovali.
Východoasijští Britové, Východoasijci v Británii, jsou nenápadní.
Tak nenápadní, že tu ani nemáme slovo „Asiat“.
Všude na světě přinejmenším mají slovo „Asiat“. V Británii ne.
V Británii slovo „Asiat“ obvykle označuje Jihoasijce, že?
Inda, Pákistánce, Srílančana, Bangladéšana.
Což je v pořádku.
Ale je tu celá druhá polovina Asie, kterou opomíjejí.
Celou druhou, řekl bych, větší polovinu.
Opomíjí se druhá polovina Asie.
Na světě jsou dva typy Asiatů.
Je jich víc, ale nemám tolik času.
Na světě v zásadě existují dvě hlavní kategorie Asiatů.
Je tu Asiat krikeťák.
Podle reakce už asi víte, kdo to je.
Nikdy jste neslyšeli „Asiat krikeťák“,
ale hned jste věděli, o kom mluvím.
Takže je tu Asiat krikeťák
a pak je tu Asiat blafožrout.
Já jsem Asiat blafožrout.
Jsem hrdý Asiat blafožrout.
Já holduju blafům.
Ale teď je trochu trapné být Asiat blafožrout,
protože takhle celá ta katastrofa začala.
Jeden z nás holdoval nějakému blafu až moc.
Po staletích bezuzdného života
jsme pokoušeli štěstí, až to prasklo
na křídlech netopýra.
Je to hrozné. Proč teď? Doteď to bylo v pořádku.
Jako dítě jsem jedl blafy. Nic takového se nikdy nestalo.
Vyrůstal jsem v Malajsii a jedl jsem blafy.
Miloval jsem jíst blafy.
Jedl jsem třeba sušené chobotnice.
Jedl jsem kroutící se mořské šneky přímo z ulity.
Jedl jsem medúzy.
Jedl jsem polévku z vepřových střev.
K večeři jsme jedli celou rybu. Celou rybu.
Moje mladší sestra řekla: „Zamlouvám si oči!“
Já a moje druhá sestra jsme řekli: „Ne!“
Je to prostě jiná kultura. Na Západě jsou lidi trochu hákliví
na extrémnější kulinářství.
Na Východě mají smysl pro delikátnost podivností.
Hlavně v Číně. V Číně samotné.
Tohle jsem nedávno zažil v Číně.
Byl jsem tam poprvé. Čína. Velká Č. Asijská klasika.
Čínská čtvrť plus. Čína.
Na začátku roku 2020 jsem jel do Číny.
Bez spojitosti, nebylo to kvůli mně.
Špatně načasované, ale ne kvůli mně.
Musel jsem jet do Číny za prací
a tam jsem se dostal na tržnici s jídlem.
Nezní to dobře, to musím uznat.
Byl jsem v Číně na tržnici s jídlem.
A tam prodávali všechno možné čínské občerstvení.
Byly tam stánky s nudlemi, s houskami atd.
Ale byl tam jeden stánek, který byl plný blafů.
V podstatě šlo o havěť. Smažená a pečená havěť. Brouci. Kobylky.
Byla tam ještěrka na špejli, takhle uschlá:
Takhle ukřižovaná ještěrka.
Lidi chodili kolem a říkali: „Dám si tu ještěrku Ježíše.“
„Jedno umučení ještěrky, díky.“
Byli tam hadi stočení jako klobásy a propíchnutí špejlí.
Dal jsem si taky!
Snědl jsem tarantuli na špejli. Takhle.
Zkusil jsem to na půlky, ale tarantule je překvapivě tuhá.
Tak jsem ji pozřel najednou. Jako legenda.
Snědl jsem stonožku.
Na stonožce je dobré, že je spousta stehen pro každého.
Snědl jsem pár pečených švábů. Ale švábi jsou odolní.
Vylezli mi ze zadku.
Zdědí tento svět.
Je to prostě kulturní záležitost. Kulturní rozdíl.
Třeba na Západě mají tu dětskou říkanku:
Znám starou paní, která spolkla mouchu
Nevím, proč spolkla mouchu Možná zemře
Je to nářez.
A v této dětské říkance stará paní pojídá stále větší zvíře,
aby chytilo předchozí zvíře, které pozřela, a teď lituje, že ho má v sobě.
Nejprve omylem spolkne mouchu.
Pak spolkne pavouka… Vím, jaké to je.
…aby chytil mouchu.
Pak spolkne ptáka, aby chytil pavouka, pak kočku, aby chytila ptáka,
pak psa, aby chytil kočku, a pak koně, aby chytil psa.
Na Západě je tato dětská říkanka varovným příběhem…
o tom, jak řešení může být někdy horší než samotný problém.
V Číně je to michelinské degustační menu…
s nepochybně těžkým dezertem,
koněm!
„Dáme si jen jednoho. Dvě lžíce, děkuji.“
Je to prostě kulturní rozdíl.
Ale není důvod, proč bychom kvůli tomu měli dostat rasismus.
COVID rasismus? Nechci ten COVID rasismus, děkuju.
Děsím se toho COVID rasismu. Nechci ho dostat. Děsím se toho.
I když jsem sám doma a slyším hluk, říkám si: „Rasismus?“
„Nezavřel jsem okno? Rasismus se dostal dovnitř?“
Jen já sám s mými zařízeními doma… Ani jim nevěřím.
Moje zařízení jsou teď rasistická. Hlavně telefon.
Můj telefon je rozhodně rasistický. Tuhle jsem ho vzal
a napsal jsem slovo „nacisté“.
Důvod nemusíte znát.
Napsal jsem do telefonu slovo „nacisté“.
Všechno malým písmem, n-a-c-i-s-t-é.
Spěchal jsem.
Znáte sexting.
Musíte být rychlí.
Ta atmosféra nebude trvat věčně.
Takže jsem napsal n-a-c-i-s-t-é.
A můj telefon to okamžitě automaticky opravil
a malé „n“ na začátku nahradil velkým „N“,
jako by chtěl říct:
„Hele!
Projev trochu úcty.
Mluvíš o Nacistech…
Phile Wande.“
Mám krajně pravicový telefon, který mě má za kouzelníka.
Děsivé časy. Ne nejděsivější, které jsme zažili.
Ne ty nejnebezpečnější, které jsme zažili.
Ale abstraktní povaha tohoto nového nebezpečí
nás přivádí k šílenství. Je to tak abstraktní. Je to neviditelný virus.
Někteří z nás ani nevěří, že existuje.
Hrozba a nebezpečí jsou s postupem 21. století čím dál abstraktnější.
Díky tomu jsme stále šílenější.
Na začátku tohoto století
byly hrozba a nebezpečí velmi reálné, fyzické a hmatatelné věci.
Po 11. září byla válka proti terorismu, tehdy hrozba,
řekli nám, že si máme dávat pozor na chlápka
ověšeného bombami…
který přijde a řekne…
„Jsem ověšený bombami, vážení!
Jsem ověšený bombami a upřímně to miluju!“
My ho vidíme a řekneme: „Budu se od něj držet dál.“
Problém vyřešen.
Jasná hmatatelná hrozba.
Pak začaly být hrozby abstraktní.
Pak nám říkali, že máme dávat pozor na opuštěné balíčky.
Pamatujete na ně?
Toužím po dni opuštěného balíčku.
Nějakou dobu jsme byli posedlí opuštěnými balíčky.
Polovina nultých let, zlatý věk opuštěných balíčků.
Tehdy nás zajímaly
jen opuštěné balíčky a Malcolm v nesnázích.
Pak tam byly jen balíčky.
Nebyl v tom ani žádný chlapík.
Byly tam jen balíčky
a bylo na nás posoudit úroveň opuštěnosti každého z nich.
Odpovědnost se přesunula na veřejnost.
Všichni jsme stále žili své životy,
ale byli jsme zatíženi novou neplacenou druhou prací
hlídačů tašek!
Snažili jsme se, ale bylo to děsivé.
Šli jsme v polovině nultých let ven
do knihovny nebo kyberkavárny…
a čas od času jsme na zemi viděli ležet batoh.
A zpanikařili jsme!
Řekli jsme:
„To je balíček!“
„A je opuštěný!“
„Rychle! Někdo se mu věnujte!“
Pak by někdo přiběhl a my: „To bylo o fous.“
Ale pak se hrozba stala ještě abstraktnější.
Jak se život přesunul na internet,
řekli nám, že máme dávat pozor na boty, hackery a Rusy.
Pak jsme zjistili, že žádný z nich neumí zaškrtnout políčko „Nejsem robot“.
Tím se zdál problém vyřešen.
Ale teď s koronavirem
je hrozba nejabstraktnější. Teď je hrozbou
povrch.
„Dávejte si pozor na povrch.“
„Nemělo by se vám nic stát, pokud se vyhnete povrchům.
Ty vás dostanou.“
Je hrozné to zjistit sám doma ze zpráv. „Kruci, povrchy!“
Rychle jsem prohlédl svůj byt. Všude jsou debilní povrchy!
Ten byt je smrtící past!
Nevěděl jsem, že žiju v Saw 3.
Doteď jsem vyděšený.
Kamarádi volají: „Přijdeš na večeři na zahradě?“
A já: „Možná. Můžeš rychle zkontrolovat…
Máš tam nějaké povrchy?
Na čem budeme večeřet? Na stole? Chceš mě zabít?
Jsi mimo moji bublinu, kamaráde.“
Děsivé časy.
Bojím se čím dál víc.
Stárnutí. Člověk se možná s rostoucím věkem víc bojí.
Stárnutí. To je děsivé samo o sobě.
Kruci. Já myslel, že aspoň letos budu mít pokoj. Ne. Zase starší.
Už jsem sakra tak starý.
Letos jsem tak zestárl.
Nevím, jak vy, ale já jsem teď dost zestárl.
Strašně jsem zestárl. Překonal jsem svůj rekord.
Tak jsem zestárl. Letos mi bylo 31 let.
Já vím. Nechutné. Ano, máte pravdu. Bude mi špatně.
Tak starý. Třicet jedna.
Lockdown začal v mých 19 letech. Teď je mi 31. Hrozné.
Hrůza. Jsem tak starý.
Třicet jedna. Tenhle vůl už skoro končí.
Tohle je můj rozlučkový speciál.
Panebože. Klepu na pekelnou bránu.
Je mi 31 let. Jsem tak starý.
Tohle může někoho otravovat.
Přijdu a řeknu: „Je mi 31, jsem tak starý.“
Vždycky někdo z publika řekne: „31 není stáří.
Sklapni, 31 není nic.
Jsi ještě dítě.
Je ti 31. Dej mi pokoj!“
Ale ti jsou vždycky sakra staří, takže…
To mi náladu nezvedne.
Je jim 43 a tak. To je mi fuk.
Odpusťte mi, že mě neuklidní žárlivá tvář samotné smrti.
Pan Magor a Maggie Smithová mě mají za mladé kuře.
Bezva.
Vím, že 31 není jako hodně starý.
Ale moc mladý už to taky není.
Nešumí to vzrušením dvacátníků.
Jednatřicet let je dost vážný věk. První vážný věk.
V 31 letech začíná život kostnatět. Začíná jít do tuhého.
Lidi se začínají pouštět do dlouhodobých věcí.
Dostal jsem se do věku, kdy moji přátelé začali mít
podcasty.
Tak jsem musel taky, abych držel krok s davem.
Ale nebyl jsem připravený.
Tělo se mi rozpadá. Vzdává se ducha.
Z tohoto těla se stává nechutná kaše.
Hrůza. Každý den je to horší a horší.
Každé ráno má tahle loď novou netěsnost.
Už to ani nedává smysl, co se mi děje s tělem.
Dřív to dávalo smysl.
Dřív jsem si ukopl palec a pak mě bolel.
Byla tam jasná příčina a následek.
Teď moje tělo první krok přeskakuje.
Bez vysvětlení rovnou bolest.
Řeknu: „Au, proč?“
A moje tělo: „Trhni si, proto.“
Moje tělo teď improvizuje. Jede úplný jazz.
Nemusí to dávat smysl. Třeba tuhle jsem se probudil
a bolela mě jedna koule.
Prostě bolela. Nic jsem jí neudělal. Nezasloužil jsem si to.
Nešel jsem spát takhle:
Teď jsem se uvolnil.
To jsem neudělal.
Ale ráno přesto jedna bolestivá koule.
Asi vyčerpaná dlouhým spánkem.
To mám teď. Unavený odpočinkem.
Mám nemocná záda. Je mi 31, v zádech mi praská.
Paměť už není, co bývala.
Nebo možná ano. To nemůžu vědět.
Možná je to stejné a já zapomněl.
Moje prdy jsou teď nechutné. Jsou tak odporné.
Už dřív to bylo špatné.
Kdyby jen mladý Wang věděl…
V jakých voňavých dnech žil
Měl jsem si je vychutnat Dokud to šlo
Dnes jsou moje prdy odporné.
Naprosto nechutné. Jsou teď tišší, to se musí nechat.
Mám teď prdy tišší. Ale jsou horší.
Pro vás.
Zamlada jsem měl prdy hlasité a okázalé.
Ale žádná hrůza do nosu.
Moje prdy zamlada neměly zájem nikomu ublížit.
Šlo jim jen o show.
Moje prdy zamlada byly jako ohňostroj.
Pak přišli Číňané. „Jo.
Hodně štěstí.
Hodně štěstí příští rok.“
Teď mám prdy jako tichý průsak z opuštěné chemické továrny.
Jen pomalu otravují spodní vody.
Zabíjí místní psy. Je to hrozné.
Moje prdy jsou hrozné. Naprosto nechutné.
Už jste si někdy tak prdli,
že jste ztratili jednu čárku wi-fi?
Přísahám, že tuhle…
Přísahám, že jsem doma jeden vypustil
a Netflix byl chvíli rozmazaný.
Víte, jak se objeví ty kostičky. „No tak!“
Tělo se asi mění. Tělo se mění.
Třicet jedna, moje tělo se mění. Moje mysl se mění. Moje duše se mění.
Moje osobnost se hodně změnila. Moje názory.
Moje politické přesvědčení. Hodně oproti před pár lety.
Považoval jsem se za socialistu. To jsem byl já. Ještě před pár lety.
Malý Philly Philly Wang Wang s červenou čepicí.
„Jsem socialista.
Pro každého trochu. To je spravedlivé.
Znárodněte moře.
Jsem socialista.“
Ale když se ohlédnu, dochází mi,
že jsem jen neměl peníze.
Teď peníze mám. Nebudu se o ně dělit! Jsou moje!
Ustupte, vy špinaví komouši!
Wang tu libru vydělal.
Kapitalismus je v pohodě, když máte kapitál.
Nápověda byla celou dobu v názvu.
Teď chci být bohatý.
Dřív jsem chtěl světový mír a teď chci být zazobaný.
A vím, že to není příliš smysluplný cíl, peníze pro peníze.
Ale upřímnost je smysluplný cíl.
A pokud mám být upřímný,
chci být prostě prachatý.
Chci být prostě bohatý. Teda já už jsem.
Technicky vzato jsme všichni bohatí.
Podle globálních standardů je tady každý podělaný Bezos.
Podle globálních standardů je tady každý Nebúkadnesar.
Mně jsou globální standardy ukradené.
Byli jste na glóbu?
Glóbus je špinavý.
Nežijeme na glóbu.
Žijeme ve Velké Británii.
Na okraji světa, díváme se dovnitř a nevěříme.
Nechci být bohatý podle glóbu. To je tak 10 liber.
Chci být pořádně bohatý. Podle měřítek Velké Británie.
A nejen kvůli velkým jasným věcem.
Kvůli autům, domům a beztrestnému zabíjení lidi.
To je všechno hezké. Ale chci být bohatý kvůli maličkostem.
Drobnostem, kvůli kterým je bohatství úžasné.
V restauraci chci poslat lahev šampaňského
známému, který si ještě nevšiml, že tam jsem.
To jsou takové srandičky jen pro bohaté.
Viděl jsem to ve filmech a Wang to chce.
Jsou tam,
smutní a sami, jedí rybu
a nemají šampaňské.
Z ničeho nic se objeví číšník.
„To je od toho pána tamhle
v tom králičím overalu.“
Jsem boháč! Můžu nosit, co chci!
Neznáte bohatství, dokud jste neviděli dospělého muže smeknout ucho…
přes přeplněnou restauraci Bella Italia.
No teda.
Své rande bych určitě ohromil.
Jsem zpět na seznamovací scéně. Opět nezadaný. Ano.
Jsem teď single.
Rozešel jsem se s přítelkyní. Bezva cesta k tomu být single.
Je to velmi účinné.
Takže zase randím. Až moc, člověče.
Randím až moc. Až moc.
Randím strašně moc. Honím se za ocasem vším tím randěním.
Běžím v tomto přeludu štěstí,
který se ztrácí za obzorem.
Tím randěním se snažím něco dohnat.
Chci dohnat, co vnímám jako mládí dosti bez sexu.
Chápete? Nemyslím dětství.
Nejspíš je to tak lepší.
Později. Pozdní teenager, počáteční dvacátník.
To období v životě, kdy to máte ze sebe dostat.
Kleknout na kolena, připravit se a prostě sakra…
Prostě experimentovat! Jo!
Prošukat se k jasnosti.
Jít dál, najít si práci, koupit si rozumný hatchback.
To jsem neudělal. Nevyužil jsem tyto příležitosti.
Univerzita. Na univerzitě jsem neměl sex.
Z náboženských důvodů.
Bůh mě nenávidí.
Snažím se to dohnat.
Snažím se splatit ten sexuální deficit, který jsem způsobil.
Ten sexuální dluh, na který jsem uvalil
vlastní úrokovou sazbu, na kterou nestačím.
Až po uši dlužím Wangově bance.
Jistě, občasné splácení je docela zábava,
ale není to udržitelný způsob života.
Taky jsem na starých seznamovacích aplikacích. To musím.
To může být deprimující. Objevil jsem tam jámy zoufalství,
o kterých jsem nevěděl, že jsem tak nízko, abych do nich vlezl.
Už jste někdy přejeli prstem doprava
na skupinové fotografii…
a nevěděli, která z nich to je, prostě:
„Jo, kterákoli. Jo, to je fuk.
Budu chodit s tou, která bude mít na to jet na lyže.“
Je tam labrador.
„Vezmu psa, to je fuk. Má zdravou srst.“
Darovanému koni na zuby nehleď
a my kluci z východní Asie to máme na seznamkách těžké.
To je zdokumentovaný jev.
Východoasijští muži to mají v seznamkách nejtěžší ze všech skupin.
Na Západě.
V Koreji jsou asi v pohodě.
Ale na Západě Východoasijci, Číňané,
jsme zřídka považováni za použitelné sexuální možnosti.
Tak nejsme vyobrazeni ve veřejné kultuře, v médiích.
Nikdy nejsme opravdu sexy kluci.
Obvykle jsme vyobrazeni jako tupí bezzubí blázni,
kteří jsou primárně asexuální. Naprosto bez zájmu o sex.
Což je šílené vzhledem k tomu,
kolik je Číňanů.
1,4 miliardy lidí, a to i s politikou jednoho dítěte.
Šukáme tak dobře, že nám museli dát pravidla.
Nikdo jiný pravidla nemá.
Ale stejně tyto negativní názory přetrvávají.
Ale já to chápu. Nezlobím se kvůli tomu.
Estetický vkus kultury a její standardy krásy
je obtížné změnit, je to ovlivněno mnoha věcmi.
Co společnost považuje za krásné, je ovlivněno
její kulturní skladbou, literaturou, jazykem a poezií.
Někdy si myslím, že anglický jazyk
není vybaven k tomu, aby plně ocenil východoasijskou mužskou krásu.
Například máme velmi tmavé oči.
Východní Asiaté mají velmi tmavé oči.
Někteří mají velmi tmavé oči. Někteří mají černé oči.
Uhlově černé oči
hada.
Nevím, zda jste to zkoušeli,
ale je velmi těžké říct něco romantického,
alespoň v angličtině,
o černých očích.
Pokud máte modré oči, zelené, to vám přeju, to je snadné.
„Ty máš zelené oči! Jako ten nejčistší smaragd.
Ty máš modré oči.
Když se ti podívám do očí, jako bych plaval v moři.“
To je jedno.
Černé oči. Co můžete říct o černých očích?
„Ty máš černé oči. Připomínají mi
smrt.
Jsou jako nekonečná propast.
Když se ti podívám do očí, jako bych zavíral svoje oči.“
Přesto si myslím, že si vedu dobře.
Chodil jsem s pár krásnými slečnami.
Nemám žádné děti jako bonus. Žádné děti. Tady je zákaz dětí.
Nemám děti. Moje bývalá užívala antikoncepci.
Jo, je tu pár fanoušků? Velký fanoušek antikoncepce.
Jsem vděčný své bývalé, že brala antikoncepci.
Děkuji vám všem, dámy, že berete antikoncepci.
Mockrát děkuju, ano.
Jménem mužů
díky.
Vážíme si toho.
Berete ji za tým už nějakou dobu. Všimli jsme si.
Vedete si skvěle. Jen tak dál.
A není fér, že vy, dámy, většinu z toho musíte stále dělat vy.
Není to tak, že by neexistovaly mužské varianty. Existují!
Jen jsme vám to neřekli.
My jsme takhle záludní.
Proto nás milujete.
Ale ano. Před pár lety vyrobili mužskou pilulku.
Přišli s antikoncepční pilulkou pro muže.
Testované subjekty však zjistily, že to nějak pozměnilo
jejich tělesnou chemii.
Cítili se trochu smutní.
Takže říkali…
„Určitě to ještě není hotové.
Ženy můžou dál brát své pilulky, které jsou už dokonalé.“
Pro muže bylo vyvinuto mechanické řešení.
Malý špunt, který se vrazí… Přímo tam.
Přímo tam. Ekvivalent tělíska. Přímo tam.
Špunt a Tělísko. Existuje kniha pro děti. Přímo tam.
Malý špunt, který se tam vrazí.
Fungovala hrubá síla. Přímo tam.
Malý špunt, který je v trubici.
Usadí se tam a zabrání plavcům proplout.
Jako pevná hranice. Přímo tam.
Jako když tam dáte neoblomného imigračního úředníka.
„Tyto pasy jsou prošlé!“
Budou muset plavat zpátky a…
Spermii umím docela dobře.
Nevím proč.
Jsem napůl spermie. Jo.
Z tátovy strany, pokud se ptáte.
Ale mužům ten zákrok připadá trochu invazivní, takže…
Řekli: „Ženy mohou zatím dál používat implantát.“
Není to fér, dámy.
Vážím si toho a, chlapi, měli bychom pomoct.
Nést to břemeno. Podělit se o nálož. Promiňte mi tu slovní hříčku.
Je tu však neřešitelný problém s mužskou antikoncepcí.
Nikdo z oboru o něm však nemluví.
Neřešitelný problém s mužskou antikoncepcí,
že i když si to muž nechá zavést
s těmi nejlepšími úmysly, která žena mu uvěří?
Že? S neviditelnou antikoncepcí je spojena spousta důvěry.
Spousta nebezpečí. Ale žádné na straně muže. Víte?
Žena otěhotní a musí to řešit. Chlap může prostě vypadnout.
Teda neměli byste.
Neměli byste, pánové.
Neměli byste. Ale můžete. Ale neměli byste!
Nesmíte… Ne!
Ale je to snadné. Ale neměli byste!
Musíte se však zdržet.
Ale lety jsou dnes levné. Ale neměli byste!
Na dark webu můžete sehnat belgický pas.
Víte to? Platný belgický pas.
Jiné jméno a adresa. Ale neměli byste!
Ale tu možnost máte vždy otevřenou.
Jako žena se s tím musíte vyrovnat. Jako chlap ne.
Proto nepotřebujeme přesvědčovat, že žena má vyřešenou antikoncepci.
Můžete si vymýšlet. Bavit se tím. Můžete třeba říct:
„Jo, jednou mě proklela kouzelná veverka
a teď nemůžu mít děti.“
A i chytrý chlapík by řekl:
„Jo, myslím, že jsem to četl.
Jo, jasně. Jdeme na to.“
Opačně to nefunguje.
Řekněme, že na trh přijde mužská antikoncepce.
Jdu na kliniku. Vyzbrojí mě tím.
A jdu do města, abych to vyzkoušel.
Jdu do baru, kecám s holkou. Z nějakého důvodu se jí to líbí.
Možná je nemocná.
Jdeme ke mně. Začneme se líbat.
Jasně, proč ne? Je rok 2021, držte krok.
Začneme se líbat. Jsme trochu méně než oblečení.
Trochu nazí-nu, jak se říká ve Francii. A…
než na to vlítneme, ptá se: „Máš nějakou ochranu?“
A já na to:
„Neboj, zlato. Wang bere pilulku.
Kdo, já? Mám na koulích špunty!
Vím, žes o tom nikdy neslyšela, ale věř mi!
Muži, kterého znáš z All Bar One.
Mám na koulích špunty! Dám je do umyvadla. Budou plavat, uvidíš.“
To by nefungovalo.
Potřebuju potvrzení od lékaře z OSN!
Musí to podepsat Malála. „Má špunty na koulích. Malála.“
Rád bych měl špunty na koulích. Jasně.
Rád bych je tam měl!
Londýnské Palladium, pokud si nic jiného neodnesete…
A taky ne.
…pamatujte, že Phil by chtěl mít špunty na koulích!
Dokážete si představit ten klid,
který musí přijít, když máte na koulích špunty?
Procházel bych se po městě, miloval se a neměl starosti
se špunty na koulích.
Až potkám tu pravou a usadím se,
bouchnu to jako šampaňské.
V zaplněné restauraci Bella Italia.
Děkuju.
Já… Rád bych měl na koulích špunty.
Rád bych měl na koulích špunty. Moc bych chtěl mít
na koulích špunty.
Nechtěl bych pilulku. Nechci brát mužskou pilulku.
Nechci muset každý den myslet ještě na další věc.
Mám toho už tak dost. Pilulka je ta nejpůsobivější věc.
Obdivuju ženy, které berou pilulku.
To je bombastické. Vyžaduje to od vás nejvíc.
Disciplínu. Odhodlání.
Sílu charakteru.
Paměť, jen tu paměť!
Musíte na to denně pamatovat. Musí to být těžké.
Ať se děje cokoli, musíte na to denně pamatovat.
Musí to být těžké. Zejména když jste v té době na suchu.
Chvilka upřímnosti, dámy,
ale to musí být kopanec pro starou duši…
pokud jako žena procházíte obdobím sucha…
a stejně musíte denně brát starou pilulku na sex.
To je trochu výsměch, ne?
Každý den. Jen si to vemte. Pokud zrovna nemáte sex,
užívání antikoncepční pilulky je každodenní
ústní připomínka
vašeho promarněného sexuálního potenciálu.
Každý den doušek osamělosti k snídani.
Každý den.
Pouze ženy jsou dost emocionálně silné vytrvat v něčem takovém.
Umíte si představit v něčem takovém muže?
Nevydrželi bychom týden!
Představte si, jak chlap musí každé ráno vylézt z postele
a nasadit si kondom?
Prostě…
„Snad dnes.
Doufejme.“
Naroluje si ho na ochablý penis.
Natáhne si kalhoty a jde do práce s nasazeným kondomem.
Sjíždí jako top bez ramínek. Musí ho natahovat…
Ruší ho to v práci.
„Andy, jste v pořádku?“ „Promiňte, ale…“
„Máte padáka.“ „To ne.“
Ten večer jde do klubu. „Jo. Ale ne.“
Chce pokecat s dívkou. „Tobě to sekne.“
„No fuj. Odprejskni.“
Musí jít domů sám.
Do své ložnice.
„Dnes ne.“
Sloupne ten suchý kondom.
Přicvakne ho k tomu dni do kalendáře.
Popřemýšlejte o tom příběhu, kterému tleskáte.
Rád bych měl na koulích špunty.
Nedává smysl, aby to stále dělaly ženy.
V 21. století to nedává smysl. Dříve ano. Kdysi.
Když jsme byli kočovníci putující po pláních.
Pamatujete ty časy.
Dávalo to smysl. Tehdy byly povinnosti pohlaví jasně vymezeny.
Žena převzala plnou reprodukční odpovědnost,
protože muž převzal plnou odpovědnost přežití, že?
Šel, bojoval se soupeřícími kmeny a sbíral maso.
Dnes si to každý může koupit v Subwayi. Koho to zajímá?
Už je jedno, kdo co dělá. Ale kdysi na tom záleželo.
Tehdy když žena otěhotněla, byla to práce na plný úvazek.
Protože těhotenství v savaně vám dá zabrat.
Lidské těhotenství je kruté. V živočišné říši unikátně kruté.
Na druh naší velikosti to trvá dost dlouho.
Žena je pak fyzicky neschopná.
Jsme vzpřímený tvor, což už je divné,
a teď se nemůže ohnout, aby zvedla kámen
a hodila ho na šavlozubce.
Takže musí být hodná na muže, aby s ní byl a chránil ji.
„Hej, kotě, ten mamut tě zlobí?“
Bojuje s triceratopsy. Dějepis mi moc nejde.
Takže takhle chodí těhotná. Devět měsíců!
Devět měsíců je bezbranná! Pak porodí tu věc.
Ještě není konec, dámo! Teď ho musí vzít a držet!
Asi tak dva roky.
Má z toho pryč ruce.
Ani nemůže dát spodní hák pterodaktylům.
Celou dobu musí držet to dítě k ničemu!
Protože děti jsou k ničemu. Naprosto nepoužitelné…
Děti jsou naprosto nepoužitelné. Pardon.
Děti jsou naprosto k ničemu.
Pořád krůček od smrti. Vůbec nedokážou přežít samy.
Už když se narodí s hlavou jako bowlingová koule,
s níž nejistě balancují na krku jako párátko.
Když ho vezmete, dělá: „Snaž se mě nezabít!“
Proto jsme přišli s morálkou.
My lidé jsme museli vymyslet věc zvanou laskavost,
abychom neodkopli naše děti do křoví a nešli dál!
Protože jsou přítěží!
Zvířata morálku nepotřebují.
Jejich mláďata jsou ihned experty na přežití.
Jako slůně. Viděli jste ho? Ta věc prostě vypadne z mámy.
Pak se prostě zvedne a začne chodit.
Jako by dohánělo pařbu: „Sakra, pardon. V pohodě.
Ne, v pohodě. Pardon.
Já myslel, že jsem zapomněl telefon, ale mám ho.“
Rád bych měl na koulích špunty.
Protože, dámy, já jsem spojenec.
Kecám. To byl test a vy jste propadly.
Nevěřte chlapovi, který to říká.
Jo. To byl test a prošly jste.
Nevěřte chlapovi, který to říká. Nejspíš lže!
To, že člověk tvrdí, že něco je,
neznamená, že je tím něčím konkrétním.
A mně to věřte.
Miss Nigérie 2015.
Dnes je těžké být spojencem. Každý musí být velmi dobrý člověk.
Je to těžké. Došlo mi, že nejsem dobrý člověk.
Nejsem dobrý člověk. Nejsem špatný,
ale nejsem dost nezištný, abych byl dobrý člověk.
Během pandemie jsme viděli, co je potřeba k tomu být dobrý.
Musíte se něčeho vzdát, abyste se starali o ostatní. Já to neudělám.
Nejsem dobrý člověk. Nejsem špatný člověk, nebojte.
Nejsem špatný. Jsem něco mezi.
Například jednou jsem si omylem sedl na kočku.
Víte?
Byla to nehoda!
Ale nevstal jsem hned. Víte, to je…
Tam se nacházím na spektru.
Bylo to sice špatně, ale nespěchal jsem.
Ale jsem slušný. Jsem slušný člověk.
Nesešel bych z cesty, abych někomu ublížil,
ale asi bych ani nikomu nepomohl.
Prostě bych nesešel z cesty.
To je můj morální kodex. Když padáš, chytím tě,
ale musíš padat směrem na mě.
Mám špatná záda. Nemůžu běhat a chytat blázny.
Být slušný je fajn. Zvlášť pro chlapa.
Dost jsme si to usnadnili.
Po staletí pro sebe snižujeme morální laťku,
abychom byli dobří, jen když nebudeme špatní.
Ženy to mají těžší. Pro ženy existuje vyšší etický standard.
Myslím, že slovo „slušný“ to jasně ilustruje.
Pokud jste slušný mužský, je to kompliment.
Víte? „Musíš se seznámit s Paulem. Je to slušný mužský.“
„Sakra! Pojďme se s Paulem napít!
Každá vteřina bez Paula je noční můra!
Kde jsi, Paule?“
Slovo „slušný“ má zřejmě větší váhu, pokud jde o muže.
Když jdete na pohřeb muže
a kněz řekne:
„Alan byl slušný člověk.“
Řeknete si:
„Ale ne!
Alan se zdál jako skvělý člověk!
Měl jsem se s Alanem víc stýkat!
Prošvihl jsem hezké chvilky s Alanem.
Odpočívej v pokoji, hrdino. Uvidíme se tam.“
Když jdete na pohřeb ženy a kněz řekne:
„Susie byla slušná žena.“
Řeknete si…
„Susie se moc nesnažila, co?
Nedalas do toho srdce, Suze!
Na cos zemřela? Na nedostatek úsilí? Bože!
Uložte ji do země. Dáme si sendvič.“
Je obtížné být stále dobrý člověk.
Je těžké se cítit jako dobrý člověk. Momentálně pořád.
Já se teď moc necítím jako dobrý člověk.
Zejména v souvislosti s covidovou pandemií mám pocit…
Zní to hloupě.
…že jsem za to trochu zodpovědný.
Protože pokud máme věřit hlavní teorii,
tak tato pandemie, tento virus, začaly na trhu s masem v Číně.
Takže pokud jste líní a trochu rasističtí,
můžete svést pandemii na dvě skupiny lidí,
na Číňany a konzumenty masa.
Nevím, jak vy, ale já jsem obojí.
Jsem čínský konzument masa.
Tak. Jednu z těch věcí nemůžu změnit.
Samozřejmě. Ať se snažím sebevíc, nic s tím nenadělám.
A ta druhá by vyžadovala nějakou
rekonstrukci obličeje, abych vypadal méně čínsky.
To zní draze a bolestivě.
Jo. Ale jedno se veganům musí nechat.
Vegani měli celou dobu pravdu.
Neměli byste městnat zvířata nepřirozeně blízko sebe.
Všechno to skončí slzami.
A ukázalo se, že mají pravdu, tím nejdramatičtějším způsobem.
A musí se jim nechat,
že měli příležitost k obrovskému celosvětovému „já ti to říkal“,
a nechali to být.
S nezvyklou grácií.
Ale myslím, že je to proto, že v hloubi duše jsou kolem toho všeho samolibí.
Tiše samolibí, protože vědí, že tohle je teď jejich svět.
Tohle je svět veganů. Covidová éra je obdobím veganů.
Protože kdo je lépe vybaven prosperovat v době koronaviru
než někdo, pro koho je ztráta chuti požehnaná úleva.
„Podej mi houbový burger, zlato! Mám pozitivní test!
Dnes si dáme nášup.“
Sám nejsem vegan. Zkusil jsem to.
Zkusil jsem veganství
v průběhu jídla.
Rozhodl jsem se, že místo abych vyvážil svou uhlíkovou stopu,
prostě zemřu o 20 let dřív.
Jedno staré buddhistické přísloví říká: „Dobře prožitý krátký život
je lepší než dlouhý s quinoou.“
A myslím, že v těch starých textech je mnoho moudrosti.
Snažím se jíst zdravěji.
Snažím se být hubenější, fit a zdravější.
Cvičím a tak dále.
Oprostil jsem se od utěšující, ale dost falešné myšlenky,
že fyzický vzhled člověka není důležitý.
Není to všechno,
ale taky to není nic.
Někde uprostřed je šťastný prostředek.
Ale dřív jsem se utěšoval všemi těmi starými frázemi.
Nezáleží na tom, jak vypadám navenek, důležité je, kdo jsem uvnitř.
Ukázalo se, že ten uvnitř měl problémy s dýcháním.
Takže…
I ty nejlépe míněné ideologie mají své praktické limity.
Tak jsem začal cvičit, pracovat na sobě,
začal jsem posilovat. Zhubl jsem.
Ztratil jsem dost na váze. Trochu jsem zhubl.
Děkuju vám!
Vážím si toho. To je opravdu milé. Stálo to za to. Díky.
Nedávno jsem ztratil na váze.
Hlavně můj pták, což je škoda.
Nikdy nevíte, kde zhubnete, že?
Doufáte, že to bude břicho nebo brada. U mě to byl penis.
Tohle je teď moje tělo.
Moje postava.
Jsem s tím tělem spokojený.
Nejsem šťastný.
Nebojte, nehráblo mi. Z těla nejsem šťastný.
Ale jsem spokojený.
Jsme pod tlakem, abychom byli z těla šťastní.
Ale tělo nemá za úkol, abychom byli šťastní.
Protože co je vaše tělo? Je to jen kompromis, který jste udělali
mezi životními styly, které chcete žít zároveň.
Víte?
Co je vaše tělo? Vaše tělo je průsečík
mezi vaším ideálem
a vaším úsilím. Je to tak?
Tohle je moje tělo. To není tělo, které chci.
Já chci lepší tělo.
Ale takhle moc to tělo chci.
Ne že bych do toho nemohl mluvit.
Snažím se vypadat dobře. Cvičím. Chodím do posilovny.
Začal jsem cvičit. Děkuju! Začal jsem cvičit pilates.
Jo, přesně tak. Tady starý Philates Wang.
Miluju Philates.
Dejte se do pilatesu. Je to dobré na záda.
Pokud nevíte, co je to pilates, tak je to v podstatě ateistická jóga.
Tak se to zdá být. Pilates.
Dělám to už nějakou dobu. Je to prostě ateistická jóga.
Je to jóga bez všech těch debilních duchů!
Nic takového tam není.
To v pilatesu není.
Pilates je spíš:
„Ohni se přes hůl. Bůh není!“ To je pilates.
Myslím, že to je německé.
Začal jsem s pilatesem. Snažím se vypadat líp.
Snažím se vypadat lépe po třicítce. 31.
Snažím se zachytit odpadlé kousky a vracet je zpět na místo.
Mám teď lepší sestřihy. Je to lepší, věřte tomu nebo ne!
Na stříhání jsem býval dost skrblík.
Šel jsem za nejbližším Libanoncem, dal mu 10 liber
a on mi na hlavu hodil nůžky.
Doufal jsem, že to bude dobré.
Bydlím v libanonské části Londýna. Libanonce nehoním.
Teď chodím trochu dál k východoasijskému holiči.
Východoasijské vlasy jsou docela unikátní mrchy.
Chce to správné prožité zkušenosti.
Takže chodím k východoasijskému holiči do japonského holičství.
Protože já jim odpouštím.
Nanking byl už dávno. PlayStation je docela dobrý. To je fér.
Mám rád svého holiče. Bezva chlap.
Jmenuje se Tucker. Bezva Tucker.
Bezva japonský holič.
Mám ho rád. Dobře si povídáme, když sedím v křesle.
Tucker umí velmi dobře anglicky. Ve Velké Británii je už několik let.
Ale stále má silný japonský přízvuk. A pochopitelně čas od času
nezná anglické slovo, které hledá.
Ale z nějakého důvodu zná anglické slovo
„tentononc“.
Nevím, kde se to slovo naučil.
Ale jsem za to rád.
Naše rozhovory tak dostávají kouzlo.
Takže sedím v křesle. On mě stříhá.
Vypráví mi o svém víkendu.
Říká:
„Díval jsem se na televizi
u sebe doma
ze svého gauče…
a viděl jsem reklamu na…
Tentononc…
Tentononc…“
Ta historka nemá pointu. Jen je to vtipné,
když říká „tentononc“.
Je dobré to slovo znát, pokud neznáte jiná slova.
Zachytí jich hodně. Klasická japonská efektivita.
Myslím, že někomu z vás není příjemné, když mluvím japonským přízvukem.
Což je samozřejmě šílené.
Ale já to chápu. Žijeme v rasově rozhádané době, že?
Těžko říct, co je správné a co ne.
Co je a není přijatelné. Čemu se můžete smát a čemu ne.
A neočekávám, že budete zbytečně riskovat pro můj prospěch.
Takže je vám odpuštěno. Nicméně
pro příště
a pro vaši ochranu před budoucí zbabělostí…
Pro příště jsem vymyslel pravidla.
Orientační pravidla, která vám pomůžou se v danou chvíli rozhodnout,
zda je či není morálně přijatelné napodobovat něčí přízvuk.
- Chcete ta pravidla slyšet? - Jo!
Samozřejmě, vy fanatici jedni!
Takže první pravidlo zní, zastřešující pravidlo, záchytné pravidlo,
pokud je to dobrý přízvuk…
máte zelenou.
To je fér. Pokud je to dobrý přízvuk a dáte tomu čas,
výzkum a trénink,
abyste to fakt dali,
tak nikdo nemá právo si stěžovat.
Co vůbec můžou říct?
„Hele, to je trefa do černého.“ Co vůbec můžou říct?
Kašlat na to.
Pokud je to dobrý přízvuk, do toho.
To mi nepokrývá každou situaci.
Druhé pravidlo tedy zní,
pokud se jedná o přízvuk nějakého národa,
který měl někdy říši…
nebo byl během války na špatné straně…
tak si taky nesmí stěžovat!
Tohle vám přinese víc přízvuků, než si myslíte.
Dostanete ty jasné jako
angličtina, francouzština, holandština, portugalština, španělština, němčina atd.
Ale dostanete i ty zábavné!
Dostanete japonštinu.
Dostanete italštinu.
Turečtinu. Ruštinu.
Dostanete egyptštinu.
Dostanete čínštinu! Jo!
Možná v tomhle nečekáte od starého Wanga zelenou, ale…
Chytil jsem se do vlastní pasti.
Čína je na nepřetržité imperiální misi ovládnout svět.
Můžete mluvit čínským přízvukem. Jsme dost silní. My to vydržíme.
Je mi fuk, když tak někdo mluví. Jako házet hrách na Wanga.
Orel se nestará o dojmy červa.
Je mi fuk, když lidi napodobují čínský přízvuk.
Ale mým bílým probuzeným přátelům strašně vadí,
když má někdo urážlivý čínský přízvuk.
Vypráví mi, že lidi mluví urážlivým čínským přízvukem.
Nežádal jsem je o to.
Ale zřejmě mám síť vyděšených špionů…
kteří se jen hrnou do světa,
urazí se na můj účet a spěchají to nahlásit.
„Viděls to? Ta celebrita dělala čínský přízvuk!
Piers Morgan mluvil čínským přízvukem.
Gigi Hadid dělala na Instagramu ty oči. Já je dělat nebudu, ale ona je dělala.
Nejsi smutný? Neuráží tě to? Necítíš se ponížený? Budeš v pořádku.“
Všechny vás zabijeme.
Nechceme si pamatovat, kdo to dělal, kdo to nedělal…
To je fuk. Užijte si to! Koho to zajímá?
My máme hodně práce.
Možná jste si nevšimli, ale máme fofr.
Personální věci si řešte sami!
Letíme na Měsíc. Hrabeme se ve vašich stopách. Máme fofr.
Pořizujeme tisíce fotek center vašich měst kvůli průzkumu.
Máme fofr.
„Jsem jen turista, jen turista.“
Připravit, pal!
Všechny vás sníme.
A ani nebudete největší blaf, který jsme ten den snědli.
Moc děkuju, že jste přišli. Přeju dobrou noc!
Překlad titulků: A. M. Kroulík Frimlová