Downloaded from YTS.MX
EN NETFLIX COMEDY-SPECIAL
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ok!
Oi. Så fint!
Oi, det er altfor... Gi dere nå. Det er...
Så hyggelig. Fortsett for alltid.
Se her. Her er vi. London Palladium. Du store.
Tusen takk for at dere kom. Herre min hatt.
La meg sette vekk dette.
Det er verdens største scene, så jeg er tilbake om en halvtime.
Tusen takk for at dere kom i kveld.
Det setter jeg pris på. Her er vi.
Det tok noen måneder ekstra, men her er vi.
Se her. Et utsolgt London Palladium med begrenset plass.
Du store.
Oi sann.
Takk for at dere kom.
Vi skulle filme i fjor. Vi skulle filme i mai 2020.
Men noe kom i veien.
Vi måtte utsette. Men vi klarte det. Her er vi.
Endelig. Jeg gleder meg til showet. Håper alt fortsatt er relevant.
Showet handler om Brexit og at jeg vil treffe Prins Philip.
Kom igjen! Nå gjør vi det!
Det blir nok bra.
Jeg er Phil Wang, om dere er usikre.
Her er jeg. Gamle Philly Philly Wang Wang. Endelig.
Gamle Philly Philly Wang Wang i London Palladium.
Det er godt å være her. Phil Wang. Jeg er blandingsrase.
Som navnet Phil Wang kanskje antyder.
På et tidspunkt ble det inngått et kulturelt kompromiss.
Ja, faren min er kinesisk malaysier, derav "Wang".
Og resten av kroppen.
Faren min er kinesisk malaysier, men moren min er vanlig.
Jeg har litt rømme i chilien.
Dere må ikke svi tungen på den krydrede Wang-en,
så mamma tilsatte melk.
Jeg er hvit og kinesisk. Phil og Wang.
Hvit og kinesisk.
Jordens mektigste rase!
Jeg har de store!
Jeg moser dem sammen. Jeg er hvit og kinesisk.
Folk har sagt at jeg er en minoritet.
Jeg bare:
"Jeg er to majoriteter. Jeg er hvit og kinesisk."
Dere har ikke en sjanse. Jeg er Pepsi og Coca Cola.
Jeg er en hel markedsandel.
De selger Wang overalt. Jeg er hvit og kinesisk.
Du kan ikke flykte. Jeg er på alle gatehjørner.
Hallo. Ni hao.
Jeg er Alien og Predator.
Jeg er hvit og kinesisk. Jeg er fremtidssikker.
Fullstendig fremtidssikker.
Uansett hva som skjer de neste 50 årene, er Wang eller Phil ok.
Sannsynligvis Wang.
Slik det går nå.
Det er rart å se ut som meg for øyeblikket.
Etter covid-pandemien er det rart å se ut som meg.
Kinesisk, ikke muskuløs.
Det er rart å se kinesisk ut.
Denne pandemien har skadd merkevaren. For å si det mildt.
Det var det siste vi trengte. Spesielt i Storbritannia.
Det siste østasiatiske kinesiske briter trengte.
Østasiatiske briter har veldig lav profil.
Så lav at vi ikke engang har ordet "asiatisk" her.
De fleste steder i verden bruker ordet "asiatisk". Ikke i Storbritannia.
Her betyr ordet "asiatisk" som regel sørasiatisk, ikke sant?
Indisk, pakistansk, fra Sri Lanka eller Bangladesh.
Og det er greit.
Men de glemmer den andre halvparten av Asia.
Den større halvparten.
Halve Asia som mangler.
Det finnes to typer asiater.
Det finnes flere, men jeg har ikke så god tid.
Det finnes to hovedkategorier.
Vi har cricket-asiater.
Det vet dere visst hvem er.
Dere har aldri hørt om cricket-asiater, men visste hvem jeg mente.
Så det er cricket-asiater
og "spiser rare greier"-asiater.
Jeg er en av "spiser rare greier"-asiatene.
Jeg er en stolt "spiser rare greier"-asiat.
Jeg spiser rare greier.
Men det er litt kleint å være "spiser rare greier"-asiat nå,
for det var slik katastrofen begynte.
En av oss spiste ei rar greie for mye.
Etter århundrer med å være sprø
gikk vi for langt, og da røk flaksen.
Med en flaggermusvinge.
Det er forferdelig. Hvorfor nå? Det har alltid vært greit.
Jeg spiste rare greier som barn. Det skjedde aldri noe sånt.
Jeg spiste rare greier da jeg vokste opp i Malaysia.
Jeg elsket å spise rare greier.
Jeg spiste tørket blekksprut.
Jeg spiste havsnegler rett fra skallet.
Jeg spiste maneter.
Jeg spiste griseinnvollsuppe.
Vi spiste hel fisk til middag.
Søsteren min sa: "Fus på øynene!"
Jeg og den andre søsteren min sa: "Nei!"
Det er en annen kultur. Folk i vesten er litt pinglete
når det gjelder den ekstreme delen av matspekteret.
I Østen er det rare delikatesser.
Spesielt i Kina.
Jeg så det nylig i Kina.
Jeg var der for første gang. Kina. Store K. Selve Asia.
Chinatown pluss.
I begynnelsen av 2020 var jeg i Kina.
Det var ikke meg.
Det var dårlig timing, men det var ikke meg.
Jeg hadde en jobb i Kina,
og mens jeg var der, var jeg på et marked.
Det høres ikke bra ut. Jeg er enig.
Jeg dro på et matmarked i Kina.
Og de solgte all slags kinesisk snacks.
Noen selger nudler, andre selger boller, og så videre.
Men én bod hadde rare greier.
Stort sett småkryp. Friterte og stekte. Insekter. Gresshopper.
Det var en øgle på pinne...
En korsfestet øgle som bare...
Folk gikk forbi og sa: "En jesusøgle, takk."
"Én Passion of the Lizard, takk."
Det var slanger kveilet opp som pølser på pinne.
Jeg smakte jo.
Jeg spiste en hel tarantell på pinne.
Jeg prøvde å ta den i to biter, men taranteller er seige.
Så jeg måtte svelge hele. Som en mester.
Jeg spiste en tusenbein.
De har nok lårkjøtt til alle.
Jeg spiste et par stekte kakerlakker. Men de er tøffe.
De krøp ut av rumpa mi.
De vil overta verden.
Det er bare en kulturforskjell.
I Vesten har vi barnesangen:
Jeg vet en gammel dame Som svelget en flue
Hvorfor gjorde hun det? Kanskje hun dør
Det er en hit.
Og hun spiser større og større dyr
for å fange det forrige dyret som hun angrer på å ha spist.
Først svelger hun en flue.
Så svelger hun en edderkopp... Jeg vet hvordan det er.
...for å fange fluen.
Så en fugl for å ta edderkoppen, så en katt for å ta fuglen,
så en hund for å ta katten, så en hest for å ta hunden.
I Vesten er det et moraleventyr...
...om hvordan løsningen iblant er verre enn problemet.
I Kina er dette en Michelin-meny...
...med en skikkelig mektig dessert,
hest!
"Vi tar bare én. To skjeer, takk."
Det er bare en kulturforskjell.
Men det burde ikke føre til rasisme.
Covid-rasisme? Jeg vil ikke ha covid-rasisme, takk.
Jeg er livredd for covid-rasisme. Jeg vil ikke ha det. Livredd.
Hører jeg en lyd hjemme, tenker jeg: "Rasisme?"
"Står et vindu åpent? Kom rasismen seg inn?"
Bare jeg og dingsene mine... Selv de jeg ikke stoler på.
Dingsene mine er rasistiske. Spesielt telefonen.
Telefonen min er rasistisk. Jeg satt på telefonen en dag
og tastet inn ordet "nazister".
Glem hvorfor.
Jeg tastet inn ordet "nazister".
I små bokstaver.
Jeg hadde dårlig tid.
Dere vet hvordan sexting er.
Man må være rask.
Stemningen varer ikke evig.
Så jeg tastet inne "nazister" med små bokstaver.
Telefonen autokorrigerte det
og byttet ut den lille N-en med en stor
som for å si:
"Hei!
Vis litt respekt, for pokker.
Du snakker om nazister...
Phil Wand."
Nazi-telefonen tror at jeg er en skummel tryllekunstner.
Det er skummelt. Ikke det skumleste vi har opplevd.
Ikke det farligste vi har opplevd.
Men det er det abstrakte ved den nye faren
som har gjort oss sprø. Det er så abstrakt. Et usynlig virus.
Så abstrakt at noen av oss ikke engang tror på det.
Trusler og farer har blitt mer abstrakt i løpet av 2000-tallet.
Og vi har blitt galere.
På begynnelsen av århundret
var trusler og farer fysiske og håndgripelige.
Etter 11. september og krigen mot terror var trusselen,
det vi trengte å passe oss for, bare en fyr
full av bomber...
...som kom inn og sa:
"Jeg er full av bomber, alle sammen!
Jeg er full av bomber, og jeg elsker det!"
Vi så ham og tenkte: "Vi holder oss unna ham."
Problemet var løst.
En klar og tydelig trussel.
Så ble truslene mer abstrakte.
Så ble vi bedt om å passe på uovervåkede pakker.
Husker dere uovervåkede pakker?
Jeg lengter etter den tiden.
Vi var besatte av uovervåkede pakker en stund.
Tidlig på 2000-tallet. De uovervåkede pakkenes gullalder.
Alt vi tenkte på
var uovervåkede pakker og Malcolm i midten.
De var bare pakker.
Det var ikke engang en fyr.
Det var bare pakker,
og vi måtte avgjøre hvor overvåkede de var.
Offentligheten fikk ansvaret.
Vi måtte leve livene våre,
men nå fikk vi en ubetalt ekstrajobb
med å følge med på vesker!
Vi gjorde vårt beste, men det var skremmende.
Vi levde våre 2000-tallsliv
på biblioteket eller nettkafeen...
Og iblant så vi en ryggsekk på bakken.
Og vi friket ut!
Vi bare:
"Det er en pakke!
Og den er uovervåket!
Fort! Kom og overvåk den!"
Så kunne noen komme løpende, og vi bare: "Det var nesten."
Men så ble trusselen enda mer abstrakt.
Og da livet gikk over til å bli på nettet,
måtte vi passe oss for bots, hackere og russere.
Så fant vi ut at ingen av dem klarte å klikke på: "Jeg er ikke en robot."
Det løste problemet.
Nå med koronaviruset
er trusselen enda mer abstrakt. Nå er trusselen
en overflate.
"Pass på overflaten, folkens."
"Nei, det går bra så lenge dere unngår overflatene.
De tar dere."
Det er fælt å se på nyhetene. "Å, helvete. Overflater!"
Jeg så rundt i leiligheten. Det var overflater overalt!
Stedet er en dødsfelle!
Jeg visste ikke at jeg bodde i Saw III.
Jeg er fortsatt livredd.
Vennene mine sier: "Vil du komme og spise middag i hagen?"
Og jeg bare: "Kanskje. Kan du sjekke...?
Har dere noen overflater der?
Hva skal vi spise på? Et bord? Prøver dere å ta livet av meg?
Du er ikke i boblen lenger."
Det er skumle tider.
Jeg blir reddere.
Kanskje man blir reddere med alderen.
Det er skummelt å bli eldre.
Jeg trodde jeg ville få et friår. Nei. Enda eldre.
Så jævla gammel nå.
Jeg ble så gammel i år.
Jeg vet ikke med dere, men jeg ble nylig eldre.
Jeg ble så gammel i år. Jeg slo faktisk rekorden min.
Jeg ble så gammel. Jeg ble 31.
Ikke sant? Så ekkelt. Dere har rett. Jeg blir kvalm.
Så gammel. Trettién.
Jeg var 19 da lockdown begynte. Nå er jeg 31. Forferdelig.
Fælt. Så jævla gammel.
Trettién. Det er nesten over, folkens.
Dette er avskjedsshowet mitt.
Herregud. Det banker på døra.
Jeg er 31. Jeg er så gammel.
Dette kan irritere folk.
Jeg går på scenen og sier: "Jeg er 31. Jeg er så gammel."
Det er alltid noen som tenker: "Trettién er ikke gammelt.
Trettién er ingenting.
Du er et barn.
Å bli 31. Gi deg!"
Men de er alltid jævla gamle, så...
Det gjør det ikke bedre.
De er 43 og sånn. Jeg bryr meg ikke.
Tilgi meg om jeg ikke finner trøst i dødens sjalu ansikt.
Mr. Magoo og Maggie Smith synes at jeg er en ungsau.
Supert.
Jeg vet at 31 ikke er gammelt.
Men jeg er ikke ung lenger.
Det har ikke 20-årenes spenning.
Trettién er en alvorlig alder. En av de første.
Livet begynner å stivne til. Det begynner å bli alvor.
Folk begynner å forplikte seg til ting.
Jeg er i en alder der vennene mine har begynt å få...
...podkaster.
Så jeg måtte også ha det for å henge med.
Men jeg var ikke klar.
Kroppen min går i stykker. Kroppen oppgir livet, for pokker.
Den smuldrer opp til en ekkel pasta.
Fælt. Det blir verre for hver dag.
Hver morgen våkner jeg til en ny lekkasje.
Det som feiler kroppen min gir ikke mening lenger.
Før ga det mening.
Før i tiden slo jeg tåa mi, og da gjorde det vondt.
Det var årsak og virkning.
Nå hopper kroppen over første trinn.
Ingen forklaring. Bare rett til smerte.
Jeg bare: "Hvorfor?"
Kroppen sier: "Faen ta deg. Derfor."
Kroppen improviserer. Det er som jazz.
Det trenger ikke å gi mening. Her om dagen våknet jeg
med vondt i en av ballene.
Det gjorde bare vondt. Jeg hadde ikke gjort noe for å fortjene det.
Jeg la meg ikke bare og...
Nå er jeg avslappet.
Jeg gjorde ikke det.
Men likevel hadde jeg en vond testikkel på morgenen.
Utslitt av en lang natts søvn.
Det er der jeg er nå. Sliten av hvile.
Jeg har dårlig rygg. Trettién og knasende rygg.
Jeg husker ikke så godt lenger.
Eller kanskje. Det kan jeg ikke vite.
Kanskje jeg bare har glemt det.
Prompene mine er fæle nå. De lukter så fælt.
Jeg trodde de var fæle før.
Hadde bare unge Wang visst...
Han levde velluktende dager
Jeg burde ha nytt dem Mens jeg kunne
Nå gjør prompene opprør.
Prompene mine er avskyelige. Men de er stillere.
Prompene mine er stillere. Men verre.
For dere.
De unge prompene var høylytte og prangende.
Men greie i lukt.
De unge prompene ville ikke skade noen.
De ungene prompene mine var med for moro skyld.
De var som fyrverkeri.
Kinesere kom og bare: "Ja.
Lykke til.
Lykke til i året som kommer."
Nå er prompene mine som en uhørlig lekkasje fra en gammel kjemisk fabrikk.
De forgifter grunnvannet.
De dreper hundene i området. Det er forferdelig.
Prompene mine er fæle. De er helt forferdelige.
Har dere noen gang prompet så fælt
at dere har fått dårligere dekning?
Her om dagen...
Jeg var hjemme og slapp meg,
og Netflix ble uskarpt.
Du vet når det blir firkanter. "Kom igjen!"
Kroppen forandrer seg.
Kroppen min forandrer seg. Sjelen forandrer seg.
Personligheten min har forandret seg. Meningene mine.
Mine politiske syn har forandret seg. Mye i løpet av et par år.
Jeg trodde jeg var sosialist. For et par år siden.
Lille Philly Philly Wang Wang med rød lue.
"Jeg er sosialist.
Litt til alle. Det er rettferdig.
Nasjonaliser havet.
Jeg er sosialist."
Men nå innser jeg
at jeg bare hadde dårlig råd.
Jeg har penger nå. Jeg deler ikke! Det er mitt!
Ligg unna, skitne kommunister!
Wang tjente penger.
Kapitalismen er ålreit når man har kapital.
Det lå i navnet.
Nå vil jeg bare bli rik.
Før ville jeg ha fred i verden. Nå vil jeg bare være rik.
Og jeg vet at penger ikke har noen mening i seg selv.
Men ærlighet har det.
Og skal jeg være ærlig,
vil jeg bare bli rik.
Jeg vil bare bli rik. Jeg er jo rik.
Alle er teknisk sett rike.
I global sammenheng er alle her som Bezos.
I global sammenheng er alle her Nebukadnesar.
Jeg driter i global sammenheng.
Har dere vært på globusen?
Globusen er skitten.
Vi bor ikke på globusen.
Vi bor i Storbritannia.
Ved verdens ende, og observerer med misnøye.
Jeg vil ikke bli globus-rik. Det er ti pund.
Jeg vil ikke bli globusrik. Jeg vil bli Storbritannia-rik.
Og ikke bare for de åpenbare tingene.
Ikke bilene, husene og å slippe unna med drap.
Det er jo flott. Men det er de små tingene.
De små tingene som gjør det flott å være rik.
Jeg vil sende over en flaske champagne
til en bekjent som ikke har lagt merke til at jeg er der ennå.
Det er sånt rike gjør.
Jeg har sett det på film, og Wang vil være med.
De sitter der.
De spiser fisken sin alene
uten champagne.
Plutselig dukker kelneren opp.
"Dette er fra herren der borte
i kanindrakt."
Jeg er rik! Jeg kan gå i alt!
Du har ikke sett rikdom før du har sett en voksen mann med ører...
...på stappfulle Bella Italia.
Oi, oi.
Da blir følget mitt imponert.
Jeg dater igjen. Jeg er singel igjen, ja.
Singel nå.
Jeg slo opp med kjæresten. Bra måte å bli singel på.
Svært effektivt.
Jeg dater igjen. Jeg dater for mye.
Jeg dater altfor mye.
Det er for mye dating.
Jeg er i en lykkens luftspeiling
som strekker seg ut i horisonten.
Jeg prøver å ta igjen for noe med all datingen.
Jeg prøver å ta igjen for en nokså sexløs ungdom.
Ikke sant? Altså, ikke barndommen.
Det er nok best.
Men senere. Sent i tenårene, tidlig i 20-årene.
Da man skal få det ut av systemet.
Da man går ned på kne og bare...
Bare eksperimenterer! Ja, for faen!
Man knuller seg til klarhet.
Skaffer seg jobb og praktisk stasjonsvogn.
Jeg gjorde aldri det. Jeg utnyttet ikke mulighetene.
Jeg hadde ikke sex på universitetet.
Av religiøse grunner.
Gud hater meg.
Jeg har prøvd å ta det igjen.
Jeg har prøvd å ta igjen for det seksuelle underskuddet.
Den seksuelle gjelden jeg opparbeidet meg
og renten jeg ikke klarer å holde tritt med.
Jeg står i gjeld til Wang-banken.
Det er greit med en sporadisk tilbakebetaling,
men man kan ikke leve slik.
Jeg bruker dating-apper også. Man må bruke appene.
De kan være deprimerende. Jeg fant daler av desperasjon
som jeg ikke visste at jeg ville krype ned i på dating-appene.
Har du noensinne sveipet til høyre
på et gruppebilde...
...uten å vite hvem av dem det er, bare:
"Ja, hvem som helst.
Jeg dater alle som har råd til å dra på en slik skitur."
Det er en labrador.
"Jeg tar hunden. Den har bra pels."
Man kan ikke velge og vrake,
og østasiater sliter på dating-apper.
Det er dokumentert.
Østasiatiske menn sliter på dating-apper.
I Vesten.
De klarer seg i Korea.
Men i Vesten anses østasiater og kinesere
ikke som gode seksuelle valg.
Vi fremstilles ikke slik i den offentlige kulturen.
Vi er aldri sex-guttene.
Vanligvis fremstilles vi som tullinger med rare tenner
som er aseksuelle. Totalt uinteresserte i sex.
Det er sprøtt med tanke på hvor mange kinesere som finnes.
Én komma fire milliarder mennesker. Og det er med ettbarnspolitikk.
Vi knuller så bra at vi trengte en regel.
Ingen andre har en regel.
Men de negative oppfatningene er der fortsatt.
Men jeg forstår. Jeg er ikke sint.
En kulturs estetiske smak og skjønnhetsstandard
er vanskelig å endre og påvirkes av mye.
Det et samfunn synes er vakkert påvirkes av den kulturelle sammensetningen
og litteratur, språk og poesi.
Iblant tror jeg at det engelske språket
ikke er i stand til å forstå østasiatiske menns skjønnhet.
Vi har jo mørke øyne.
Østasiatiske menn har veldig mørke øyne.
Noen av oss har veldig mørke øyne. Noen har svarte øyne.
Kullsvarte øyne,
som hos en slange.
Jeg vet ikke om dere har prøvd,
men det er vanskelig å være romantisk,
i alle fall på engelsk,
om svarte øyne.
Blå og grønne øyne er enkelt. Bra for dere.
"Å, du har grønne øyne! Som smaragder.
Å, du har blå øyne.
Det er som å svømme i havet."
Eller noe.
Svarte øyne. Hva kan man si om det?
"Du har svarte øyne. De minner meg om...
...døden.
De er som en endeløs avgrunn.
Når jeg ser deg i øynene, er det som å lukke øynene."
Men jeg gjør det greit nok.
Jeg har datet flotte damer.
Jeg har ikke fått noen barn. Jeg har ingenbarnspolitikk.
Jeg har ikke barn. Eksen min brukte prevensjonsmidler.
Noen fans her? Fans av prevensjonsmidler.
Jeg er glad for at eksen brukte prevensjon.
Jeg er glad for at alle damer bruker prevensjon.
Tusen takk.
På vegne av guttene.
Takk.
Takk for det.
Dere har ofret dere en stund. Vi legger merke til det.
Dere gjør en god jobb. Bra.
Det er urettferdig at dere må gjøre mesteparten.
Det finnes jo mannlige løsninger. Det gjør det!
Vi har bare ikke sagt det.
Vi er sleipe sånn.
Dere elsker oss for det.
Det kom en pille for menn for et par år siden.
De lagde en prevensjonspille for menn.
Men forsøkspersonene fant ut at den på en måte
endret kroppskjemien.
De ble litt triste.
Så alle sa:
"Den er nok ikke ferdig ennå.
Kvinner kan bruke pillen som sikkert er perfekt."
De laget en mekanisk løsning for menn.
En liten kork som de bare... Der.
Der. Som spiral.
Kork og Spiral. Det er en barnebok.
En liten kork de satte der.
Med rå makt. Det fungerte.
En liten kork de setter i røret.
Den sitter der og hindrer svømmerne i å komme ut.
Akkurat som en grense.
Akkurat som en streng immigrasjonsbetjent.
"Disse passene har utløpt!"
De må svømme tilbake og...
Jeg er god til å imitere sædceller.
Jeg vet ikke hvorfor.
Jeg er halvt sædcelle.
På pappas side.
Men menn syntes det var litt invasivt, så...
De sa: "Kvinner kan fortsette å bruke implantatet."
Det er urettferdig, damer.
Jeg er glad for det, og menn bør hjelpe til.
Vi bør også bære byrden. Ta litt av det. Beklager ordspillet.
Men det er et problem med mannlig prevensjon.
Noe ingen i bransjen snakker om.
Problemet med prevensjon for menn
er at selv om en mann får det gjort mot seg,
selv med gode hensikter, hvilken kvinne vil tro ham?
Man må ha tillit til usynlig prevensjon.
Det er mye fare. Og faren er ikke for mannen, ikke sant?
Blir en kvinne gravid, må hun takle det. Fyren kan bare stikke.
Ikke gjør det, altså.
Ikke gjør det.
Man kan det. Men ikke gjør det!
Man må ikke... Ikke gjør det!
Det er enkelt. Men ikke gjør det!
Man må avstå.
Flybilletter er veldig billige nå. Men ikke gjør det!
Du kan skaffe belgisk pass på det mørke nettet.
Visste du det? Belgisk pass.
Nytt navn og adresse. Men ikke gjør det!
Men man har alltid et valg.
Kvinnene må takle det. Mennene trenger ikke.
Og derfor må vi ikke overbevises om at kvinner har prevensjon.
Dere kan finne på ting. Ha det gøy. Dere kan si:
"Et magisk ekorn forbannet meg,
og nå kan jeg ikke få barn."
Selv en smart fyr hadde sagt:
"Det har jeg lest om.
Ok. Vi gjør det."
Det fungerer ikke motsatt.
Si at det kommer prevensjon for menn.
Jeg drar på klinikken og får det ordnet.
Jeg drar ut på byen for å prøve det.
Jeg går på bar og sjekker opp ei jente. Hun liker meg av en eller annen grunn.
Kanskje hun er syk.
Vi drar hjem til meg. Vi begynner å kysse.
Hvorfor ikke? Det er jo 2021.
Vi begynner å kysse. Vi tar av oss noen klær.
Vi blir nøgne, som de sier i Frankrike.
Og rett før vi setter i gang, sier hun: "Har du beskyttelse?"
Og jeg bare:
"Slapp av, jenta mi. Wang går på pillen.
Jeg? Jeg har en kork i pungen!
Jeg vet at du aldri har hørt om det, men tro meg!
Han du møtte på All Bar One.
Jeg har en kork i ballene! Legg dem i vasken, så flyter de."
Det går ikke.
Jeg må ha legeerklæring fra FN.
Malala må signere. "Han har en kork i ballene. Jeg er Malala."
Jeg skulle gjerne hatt en kork i ballene.
Jeg skulle gjerne hatt det!
Hvis dere ikke lærer noe annet på London Palladium...
Og det skjer ikke.
...så husk at Phil gjerne skulle hatt en kork i ballene!
Tenk dere sjelefreden
man får med en kork i ballene.
Jeg hadde gått rundt på byen og elsket uten bekymringer
med en kork i ballene.
Og hvis jeg traff en jeg ville slå meg til ro med,
kunne jeg sprettet dem som en flaske champagne.
På et fullt Bella Italia.
Takk.
Jeg skulle gjerne hatt en kork i ballene.
Jeg hadde elsket det.
Jeg ville ikke tatt en pille for menn.
Jeg vil ikke ha mer å huske på.
Jeg har nok å huske. Pillen er det mest imponerende.
Jeg beundrer kvinner som går på pillen.
Den er det tøffeste. Den krever mest av dere.
Disiplin. Besluttsomhet.
Karakterstyrke.
Hukommelse!
Man må huske det hver dag. Det må være vanskelig.
Man må huske det samme hva.
Det må være vanskelig. Særlig hvis man ikke får seg noe.
Et øyeblikks oppriktighet, damer.
Men det må være forferdelig...
...å ha en periode uten å få noe...
...og huske å ta sexpillen hver dag.
Det er dårlig gjort, hva?
Hver dag. Tenk på det. Hvis man ikke har sex hele tiden
og må ta prevensjonspillen. Det er en daglig
muntlig påminnelse...
...om sitt eget bortkastede seksuelle potensial.
Hver dag tar man en bit ensomhet til frokosten.
Hver dag.
Bare kvinner er følelsesmessig sterke nok til å drive på med noe slikt.
Tenk om menn måtte gjøre noe sånt.
Vi hadde ikke klart en uke!
Tenk om menn måtte stå opp, krype ut av senga
og ta på kondom hver morgen.
Liksom...
"Kanskje i dag.
Forhåpentligvis."
Han ruller den på sin slappe penis.
Han drar opp buksene og går på jobb med kondom på.
Den glir ned hele dagen som en tubetopp. Han må trekke...
Det distraherer ham på jobb.
"Går det bra, Andy?" "Beklager, det er bare..."
"Du har sparken." "Å nei."
Han går på klubb den kvelden. "Å ja. Å nei."
Han prøver å sjekke opp ei jente. "Så fin du er."
"Æsj. Drit og dra."
Han går hjem alene.
Opp på soverommet.
"Ikke i dag."
Han drar av det tørre kondomet.
Han stifter det til datoen på kalenderen.
Tenk på det dere klappet for.
Jeg ville hatt en kork i ballene.
Det gir fortsatt ikke mening at damer må gjøre det.
Det gir ingen mening på 2000-tallet. Før i tiden, så.
Da vi var nomader på slettene.
Dere husker det.
Det ga mening. Da var kjønnenes plikter avgrensede.
Kvinnen tok på seg ansvaret for forplantningen,
for mannen tok på seg ansvaret for å overleve, ikke sant?
Han drar ut og kjemper mot rivaliserende stammer og skaffer kjøtt.
Men nå kan alle gå på Subway. Hvem bryr seg?
Det spiller ingen rolle hvem som gjør hva. Men det spilte en rolle før.
Ble kvinnen gravid, var det en fulltidsjobb.
For det er slitsomt å være gravid på savannen.
Menneskets svangerskap er brutalt. Det er unikt i dyreriket.
Det tar lang tid for en art på vår størrelse.
Kvinnen blir satt ut fysisk.
Vi står oppreist, noe som allerede er rart,
og nå kan hun ikke bøye seg for å plukke steiner
til å kaste på sabeltanntigeren.
Så hun må holde på mannen så han beskytter henne.
"Hei, jenta mi. Plager mammuten deg?"
Og nedkjemper triceratops. Jeg er ikke så god i historie.
Hun er gravid. I ni måneder!
Sild i tønne i ni måneder! Og så føder hun.
Det er ikke over ennå! Nå må hun bære på det.
I to år.
Armene hennes er ubrukelige.
Hun kan ikke engang slå en flygeøgle.
Hun må bære det ubrukelige barnet hele tiden!
For menneskebarn er ubrukelige. Jævla ubrukelige...
Ubrukelige menneskebarn. Beklager.
Helt ubrukelige menneskebarn.
Alltid et øyeblikk unna døden. De klarer seg ikke på egen hånd.
Helt fra de blir født, med de svære hodene
som balanserer på de tynne halsene.
Hver gang man løfter dem, sier de: "Ikke ta livet av meg."
Det var derfor vi fant på moral.
Mennesker måtte finne på noe som heter vennlighet
for å ikke kaste barna i buskene og gå videre!
For de er byrder!
Andre dyr trenger ikke moral.
Andre dyrs barn er eksperter på å overleve med en gang.
Har dere sett elefantunger? De faller bare ut av moren.
Så reiser de seg og begynner å gå.
Som om de er på pubrunde. "Beklager, alle sammen. Det går bra.
Nei, det går bra. Beklager.
Jeg trodde jeg hadde glemt telefonen."
Jeg skulle gjerne hatt en kork i ballene.
For jeg er en alliert, damer.
Jeg bare tuller. Det var en test, og dere strøk.
Stol aldri på en mann som sier det.
Det var en test, og dere besto.
Stol aldri på en mann som sier det. Han lyver nok!
Bare fordi noen sier at de er noe,
betyr det ikke at de er det.
Det kan jeg love dere.
Miss Nigeria 2015.
Det er vanskelig å være alliert nå. Alle må være så snille.
Jeg har innsett at jeg ikke er et godt menneske.
Jeg er ikke et godt menneske. Ikke dårlig heller,
men jeg er ikke uselvisk nok til å være god. Ikke sant?
Under pandemien har vi sett hva som kreves for å være god.
Man må gi slipp på ting. Det gjør ikke jeg.
Jeg er ikke et godt menneske. Ta det med ro.
Jeg er ikke dårlig heller. Jeg er midt på. En gang satte jeg meg på en katt.
Ok?
Det var et uhell!
Men jeg flyttet meg ikke med en gang.
Det er der jeg er på spekteret.
Jeg tok meg god tid.
Men jeg er en ålreit fyr.
Jeg ville aldri skadet noen,
men ikke gjort alt for å hjelpe dem heller.
Jeg hadde bare ikke gjort alt.
Det er moralkodeksen min. Jeg tar deg imot hvis du faller,
men da må du stort sett falle på meg.
Jeg har dårlig rygg. Jeg kan ikke løpe rundt og ta imot folk.
Det er greit å være ålreit. Spesielt hvis du er mann.
Vi har gjort det enkelt.
Vi har brukt flere århundrer på å senke lista for oss selv,
slik at vi bare trenger å ikke være onde.
Det er vanskeligere for kvinner. Det forventes en høyere standard.
Ordet "ålreit" illustrerer det.
Er du ålreit, er det et kompliment.
Ikke sant? "Dette er Paul. Han er en ålreit fyr."
"Faen! Vi tar en drink med Paul!
Hvert sekund uten Paul er et levende mareritt!
Hvor er du, Paul?"
Ordet "ålreit" har mer tyngde hvis det er en mann.
Hvis du går i en manns begravelse
og presten sier:
"Alan var ålreit."
Da hadde man sagt:
"Å nei!
Alan var nok en flott fyr!
Jeg skulle ha hengt mer med Alan!
Jeg gikk glipp av all tiden med Alan.
Hvil i fred, din helt. Vi sees der oppe."
Hvis du går i en kvinnes begravelse og presten sier:
"Susie var ålreit."
Da hadde man liksom:
"Susie prøvde nok ikke.
Du la nok ikke sjelen i det, Suze!
Hva døde du av? Mangel på innsats? Herregud!
Begrav henne. La oss spise smørbrød."
Vanskelig å alltid være et godt menneske.
Det er vanskelig å føle seg som et godt menneske hele tiden.
Jeg føler meg ikke slik nå.
Etter covid-pandemien føler jeg meg...
Det høres dumt ut.
...litt ansvarlig.
For hvis vi skal tro på den ledende teorien,
startet pandemien og viruset på et kjøttmarked i Kina.
Så hvis du er lat og rasistisk når det gjelder dette,
kan du legge skylden på to typer mennesker.
Kinesere og kjøttspisere.
Jeg vet ikke med dere, men jeg er begge deler.
Jeg er en kinesisk kjøtteter.
Det ene er noe jeg ikke kan endre.
Samme hva jeg gjør, kan jeg ikke gjøre noe med det.
Og det andre krever
ansiktsrekonstruksjon for å se mindre kinesisk ut.
Det høres dyrt og vondt ut.
Men det skal veganerne ha.
Veganerne hadde rett hele tiden.
Man bør ikke ha dyr for nære hverandre.
Det ender bare med tårer.
Og de har fått rett på den mest dramatiske måten som finnes.
Og det skal de ha.
De har hatt muligheten til å si "hva sa vi?" til hele verden
og latt det gå.
Med ukarakteristisk eleganse.
For innerst inne er de selvtilfredse.
De er selvtilfredse, for de vet at verden er deres nå.
Det er veganernes verden nå. Covid-æraen er veganernes æra.
For hvem er bedre rustet til å blomstre under koronaviruset
enn de som ville like å miste smakssansen.
"Send meg soppburgeren! Jeg testet positivt!
Det blir to porsjoner i kveld."
Jeg er ikke veganer selv. Jeg har prøvd. Jeg prøvde virkelig å bli veganer
under et måltid.
Så i stedet for å veie opp for karbonutslippene mine,
vil jeg bare dø 20 år tidligere.
Et gammelt buddhistisk ordtak sier: "Et kort, vellevd liv
er bedre enn et langt et med quinoa."
Jeg tror det er mye klokt i de gamle tekstene.
Jeg har prøvd å spise sunnere.
Jeg har prøvd å bli slankere, mer veltrent og sunnere.
Å trene og sånn.
Jeg har gitt slipp på den trøstende, men falske tanken
om at ens fysiske utseende ikke er viktig.
Det er ikke alt,
men det er ikke ingenting.
Det finnes en mellomting.
Men jeg pleide jo å trøste meg med gamle plattheter.
Utsiden spiller ingen rolle, det er innsiden som teller.
Det viste seg at den på innsiden hadde problemer med å puste.
Så...
Selv velmenende ideologier har sine praktiske grenser.
Så jeg begynte å trene.
Jeg har gått ned i vekt.
Takk!
Takk skal dere ha. Det gjorde det verdt det.
Jeg har gått ned en god del i vekt.
Mest fra pikken, og det er synd.
Man vet aldri hvor man mister den.
Man håper alltid på magen eller haken. For meg er det penisen.
Dette er kroppen min nå. Dette er kroppsbygningen min.
Jeg er fornøyd. Jeg er fornøyd med denne kroppen.
Jeg er ikke tilfreds.
Jeg har ikke blitt gal. Jeg er ikke tilfreds med kroppen.
Men jeg er fornøyd.
Det er for mye press på å være tilfreds med kroppen.
Kroppen skal ikke gjøre deg lykkelig.
For hva er kroppen? Kroppen er et kompromiss
mellom livsstilene man vil ha.
Ikke sant?
Hva er kroppen? Kroppen er krysset
mellom idealet...
...og anstrengelsene. Ok?
Det er kroppen min. Det er ikke kroppen jeg vil ha.
Jeg vil ha en bedre kropp.
Men dette er så mye jeg vil ha det.
Jeg har jo noe å si.
Jeg prøver å se bra ut. Jeg trener. Jeg går på treningsstudio.
Jeg trener. Takk! Jeg begynte med pilates.
Ja. Gode gamle Pilates Wang.
Jeg elsker pilates.
Begynn med pilates. Det er bra for ryggen.
Hvis du ikke vet hva pilates er, så er det ateist-yoga.
Det virker slik.
Jeg har drevet med det en stund. Det er bare ateist-yoga.
Det er yoga uten spøkelser!
Ikke noe sånt.
Ikke noe sånt i pilates.
Pilates er mer:
"Bøy deg over pinnen. Gud finnes ikke!" Slik er pilates.
Jeg tror det er tysk.
Jeg begynte med pilates. For å se bedre ut.
Jeg prøver å se bedre ut i en alder av 31.
Jeg prøver å få på plass bitene som faller av.
Jeg får bedre hårklipper. Dette er en forbedring. Tro det eller ei!
Jeg var gjerrig med hårklippene.
Jeg gikk til nærmeste libaneser, ga ham ti pund
og lot ham kaste saks mot hodet mitt.
Jeg håpet på det beste.
Jeg bor i en libanesisk del av London. Jeg jakter ikke på libanesere.
Nå går jeg litt lenger. Til en østasiatisk frisør.
Østasiatisk hår er unikt.
Man må ha erfaring, ikke sant?
Jeg går til en østasiatisk frisør. Et japansk sted.
Jeg tilgir dem.
Nanjing er lenge siden. PlayStation er ganske bra. Greit nok.
Jeg liker frisøren min. Han er kul.
Frisøren min, Tucker. Tucker er kul.
Kul japansk frisør.
Jeg liker Tucker. Vi har gode samtaler der.
Tucker er god i engelsk. Han har bodd i Storbritannia i noen år.
Men han har fortsatt japansk aksent. Og iblant
kan han ikke det engelske ordet han leter etter.
Men av en eller annen grunn kan han det engelske ordet
"hva-det-nå-heter".
Jeg vet ikke hvor han har lært det ordet.
Men jeg er glad for det.
For det fyller samtalene våre med magi.
Jeg sitter i stolen hans mens han klipper håret mitt.
Han forteller meg om helgen.
Han sier:
"Jeg så på TV...
...i leiligheten min
mens jeg satt i sofaen min.
Og jeg så en annonse for...
...hva-det-nå-heter...
Hva-det-nå-heter..."
Historien har ingen hensikt. Men det er morsomt
når han sier "hva-det-nå-heter".
Det er et bra ord å kunne hvis man ikke kan andre ord.
Man får med seg mange. Klassisk japansk effektivitet.
Det føles som om noen av dere ikke likte min japanske aksent.
Og det er galskap.
Men jeg forstår. Det er vanskelige tider.
Vanskelig å vite hva som er rett og galt.
Hva som er akseptabelt. Hva man kan og ikke kan le av.
Og jeg forventer ikke at dere skal ta unødige sjanser for meg.
Så dere er tilgitt. Men...
...i fremtiden,
og for å beskytte dere fra fremtidig feighet...
Jeg har noen regler.
Tommelfingerregler som kan hjelpe dere å finne ut av
om det er akseptabelt å bruke en annens aksent.
-Vil dere høre reglene? -Ja!
Selvsagt vil dere det, jævla rasister!
Den første regelen, selve paraplyregelen, er:
Hvis det er en bra aksent...
...kjør på.
Det er greit. Hvis det er en bra aksent, og man har brukt tid,
sjekket og øvd på den
for å få den til å sitte,
kan ingen klage på det.
Hva skal de si?
"Gi deg, den var perfekt." Hva skal de si?
Faen ta.
Er det en bra aksent, så kjør på.
Det dekker ikke alle situasjoner.
Den andre regelen er:
Hvis aksenten tilhører et folk
som hadde et imperium...
...eller var på feil side under krigen...
...har de heller ikke lov til å klage!
Det gir flere aksenter enn du tror.
Man har de åpenbare,
som engelsk, fransk, nederlandsk, portugisisk, tysk, bla, bla, bla...
Men også de morsomme!
Japansk.
Italiensk.
Man får tyrkisk og russisk.
Man får egyptisk.
Kinesisk! Ja!
Du får kanskje ikke grønt lys av gamle Wang, men...
...jeg går i eget garn her.
Kina er et imperium som vil overta verden.
Du kan bruke kinesisk aksent. Vi er sterke nok. Vi takler det.
Jeg driter i om noen bruker kinesisk aksent. Wang bryr seg ikke.
Ørnen bryr seg ikke om markens imitasjoner.
Jeg blåser i om folk imiterer kinesisk aksent.
Mine hvite politiske korrekte venner bryr seg en hel del
når noen bruker en støtende kinesisk aksent.
De forteller meg om folk som bruker støtende aksenter.
Jeg har aldri bedt om det.
Men jeg har et nettverk av livredde spioner...
...som drar ut i verden
og blir fornærmet på mine vegne og forteller meg om det.
"Så du det? Han brukte kinesisk aksent!
Piers Morgan brukte kinesisk aksent.
Gigi Hadid gjorde øynene på Instagram.
Blir du ikke fornærmet? Føler du deg mindreverdig?"
Vi skal drepe alle sammen.
Vi vil ikke huske hvem som gjorde hva...
Samme det. Kos dere! Hvem bryr seg?
Vi er faktisk opptatt.
Jeg vet ikke om dere har merket det.
Ta dere av deres egen personalpolitikk!
Vi skal til månen og rake bort fotavtrykkene deres.
Vi tar tusenvis av bilder av sentrumsområder til rekognosering.
Vi er opptatt.
"Å, det er bare en turist."
Klar, skyt!
Vi skal spise alle sammen.
Og det blir ikke det rareste vi spiser den dagen.
Tusen takk for at dere kom. Ha en god kveld!
Tekst: John Friberg