Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Okej!
Oj. Så snällt!
Wow, jösses. Se så. Snälla…
Väldigt snällt. Fortsätt för evigt.
Titta här. Här är vi. London Palladium. Jösses.
Tack för att ni kom. Oj, oj.
Jag ställer undan den.
Världens största scen. Jag är tillbaka om en halvtimme.
Tack för att ni kom ikväll.
Jag uppskattar det. Här är vi.
Det tog några månader längre än väntat, men nu är vi här.
Titta, slutsålt, reducerad kapacitet, London Palladium!
Herrejösses.
Oj.
Tack för att ni kom.
Vi skulle filma förra året. Vi skulle filma det här i maj 2020.
Men nåt dök upp.
Vi fick skjuta upp det. Men nu är vi här.
Äntligen gör vi den. Jag hoppas att den ännu är relevant.
Den handlar om Brexit och hur gärna jag vill träffa prins Philip.
Nu kör vi!
Det blir nog kul.
Jag heter Phil Wang förresten.
Här är jag. Philly Philly Wang Wang. Äntligen här.
Gamle Philly Philly Wang Wang på London Phalladium.
Så kul att vara här. Phil Wang. Jag är av blandad ras.
Som namnet "Phil Wang" antyder.
Vid något tillfälle gjordes en kulturell kompromiss.
Min far är kines-malaysier, därav "Wang".
Och resten av min kropp.
Min far är kines-malaysier, men min mor är normal.
Så det är gräddfil i chilin.
Ville inte att ni skulle bränna tungan på den heta Wang,
så mamma tillförde mjölken.
Vit och kines är mina raser. Vit och kines. Phil och Wang.
Vit och kines.
Jag är den mäktigaste rasen på jorden!
Jag har de stora!
Tryck ihop dem. Jag är vit och kines.
Folk har försökt säga att jag är en minoritet.
Jag sa:
"Jag är båda majoriteterna. Jag är vit och kines."
Du kan inte röra mig. Jag är Pepsi och Coca-Cola.
Jag är en hel marknadsandel.
De säljer Wang överallt. Jag är vit och kines. Jag är överallt.
Mig kommer ni inte undan. Jag är runt varje hörn.
Hej. Ni hao!
Jag är både Alien och Predator.
Jag är vit och kines. Jag är framtidssäker.
Helt framtidssäker.
Oavsett vad som händer de kommande 50 åren är Wang, eller Phil, okej.
Fast troligen Wang.
Så som det går just nu.
Det känns konstigt att se ut som jag just nu.
Efter covid-pandemin ser det konstigt ut.
Kinesisk, inte muskulös.
Konstigt att se kinesisk ut just nu.
Hela pandemin har varit dålig för varumärket, minst sagt.
Det var det sista vi behövde, särskilt i Storbritannien.
Det sista östasiatiska, kinesiska britter behövde.
Östasiatiska britter håller väldigt låg profil just nu.
Så låg att vi inte ens har ordet "asiatisk" här.
På de flesta håll har vi ordet "asiatisk". Inte i Storbritannien.
I Storbritannien betyder ordet "asiatisk" oftast sydasiatisk, eller hur?
Indisk, pakistansk, lankesisk, bangladeshisk.
Och det är okej.
Men de går miste om en stor del av Asien.
En helt annan, större hälft.
Halva Asien fattas där ute.
Det finns två sorters asiater i världen.
Det finns fler, men så mycket tid har jag inte.
Det finns två huvudkategorier av asiater i världen.
Cricket-asiater.
Det låter som att ni redan vet vilka de är.
Ni har aldrig hört "cricket-asiat" förut och vet ändå direkt vilka jag menar.
Vi har cricket-asiater, och sen har vi "äter konstig skit"-asiater.
Jag är del av "äter konstig skit"-asiater.
Jag är stolt "äter konstig skit"-asiat.
Jag äter sån konstig skit.
Men det känns obekvämt att vara "äter konstig skit"-asiat
för det var så den här katastrofen fick sin början.
En av oss åt en konstig skit för mycket.
Efter att ha levt vilt i århundraden
utmanade vi ödet och till slut slog det slint.
På en fladdermus vingar.
Det är hemskt. Varför nu? Det gick bra fram tills nu.
Jag åt konstig skit som barn. Inget sånt här har hänt.
Jag växte upp i Malaysia och åt konstiga saker.
Jag älskade att äta konstiga saker.
Jag åt saker som torkad bläckfisk.
Jag åt små, slingriga havssniglar, direkt ur skalet.
Jag åt maneter.
Jag åt soppa på grisinälvor.
Vi åt hela fisken till middag. En hel fisk.
Min lillasyster sa: "Pax för ögonen!"
Jag och min andra syster blev besvikna.
Det är en annan kultur där ute. I västvärlden vrider sig folk lite
inför de extremare delarna av det kulinariska spektrumet.
I öst är det märkliga delikatesser.
Och allra mest i Kina.
Det fick jag uppleva med egna ögon när jag var i Kina.
Jag var där för första gången. Kina. Klassiska Asien.
"Chinatown Plus." Kina.
I början av 2020 fick jag åka till Kina.
Förresten, det var inte jag.
Oturlig tajmning, men det var inte jag.
Jag åkte till Kina för ett jobb
och medan jag var där fick jag besöka en matmarknad.
Nej, det låter inte bra.
Jag besökte en matmarknad i Kina.
Och de sålde alla möjliga kinesiska snacks.
Det var stånd som sålde nudlar, andra sålde bröd…
Men det fanns ett stånd som var tillägnat konstig skit.
Småkryp, i princip. Friterade, rostade kryp. Insekter. Gräshoppor.
Det satt en ödla på en pinne, torkad så här:
Korsfäst ödla, så här.
Folk gick förbi och sa: "Jesusödlan, tack.
En Ödlans lidande, tack."
Ormar låg hoprullade som korvar med en tagg genom dem.
Jag deltog, visst!
Jag åt en tarantel på en pinne. Så där.
Jag försökte göra det i två halvor, men det var svårt.
Jag fick svälja den i ett. Som en legend.
Jag åt en tusenfoting.
En tusenfoting har gott om stekta ben åt alla.
Jag åt några grillade kackerlackor. Men de är livskraftiga, kackerlackor.
Klättrade ut ur rumpan.
De kommer att ärva världen.
Det är en kulturell grej. En kulturell skillnad.
I väst, som barnramsan:
Jag känner en gammal dam som svalde en fluga
Jag vet inte varför hon svalde en fluga Hon kanske dör
Den är grym.
Och i den här barnramsan äter den här gamla damen allt större djur
för att fånga det förra djuret hon svalde, som hon nu ångrar att hon har i sig.
Först sväljer hon en fluga av misstag.
Sen sväljer hon en spindel… Jag vet hur det är.
…för att fånga flugan.
Sedan en fågel för att fånga spindeln, sedan en katt för att fånga fågeln,
och en hund för att fånga katten, sen en häst för att fånga hunden.
I västvärlden är den här barnramsan ett varnande exempel…
…om att lösningen ibland kan vara värre än problemet.
I Kina är det en förstklassig avsmakningsmeny…
…med en mäktig dessert,
häst!
"Vi tar bara en. Två skedar, tack."
Det är bara en kulturell skillnad.
Men vi borde inte utsättas för den där rasismen för det.
Den där covid-rasismen? Nej, tack.
Jag är livrädd för covid-rasismen. Den vill jag inte ha. Livrädd.
Till och med hemma hör jag ett ljud: "Rasism?"
"Lämnade jag ett fönster öppet? Kom rasismen in?"
Jag kan inte ens lita på mina apparater som jag har hemma.
Mina apparater är rasistiska nu. Särskilt min telefon.
Min mobil är definitivt rasistisk. Jag skrev på mobilen häromdagen
och jag skrev "nazister" i mobilen.
Ni behöver inte veta varför.
Jag skrev "nazister" i mobilen.
Små bokstäver, okej.
Jag hade bråttom.
Ni vet hur det är att sexta.
Måste vara snabb.
Stämningen varar inte för evigt.
Jag skrev in "nazister", bara gemena bokstäver.
Min mobil korrigerade det direkt
med att ersätta N:et i början med ett versalt N
som för att säga:
"Hörru!
Visa lite respekt.
Du pratar om nazister…
…Phil Wand."
Min mobil är högerextrem och tror att jag är nån trollkarl.
Läskiga tider. Men inte den läskigaste av tider.
Inte den farligaste tiden vi har varit med om.
Men det är det abstrakta i den här nya faran
som har gjort oss galna. Den är så abstrakt. Ett osynligt virus.
Vissa av oss tror inte ens på det.
Hot och fara har blivit allt mer abstrakta under 2000-talet.
Med det har vi blivit mer och mer galna.
I början av detta århundrade
var hot och fara verkliga, fysiska och påtagliga saker.
Efter 11 september, kriget mot terrorismen, då var hotet
bara att vi skulle se upp för en kille
täckt av bomber….
…som skulle säga:
"Jag är täckt av bomber!
Jag är täckt av bomber och jag älskar det!"
Vi skulle se honom och hålla oss borta.
Problemet löst.
Tydligt, påtagligt hot.
Sen började hoten bli abstrakta.
Sen blev vi tillsagda att se upp för obevakade paket.
Minns ni de obevakade paketen?
Jag saknar de obevakade paketens tid.
Vi var besatta av obevakade paket ett tag.
De obevakade paketens guldålder.
Allt vi brydde oss om då
var obevakade paket och Malcolm - ett geni i familjen.
Det fanns bara paket där ute.
Det var inte ens nån inblandad.
Det låg paket där ute
och det var upp till oss att bedöma hur bevakade de var.
Ansvaret hade gått över till allmänheten.
Vi hade våra liv att leva, men nu hade vi ett nytt obetalt extrajobb
som väskspanare!
Vi gjorde vårt bästa, men det var skrämmande.
Vi gick ut och levde våra liv på mitten av 00-talet,
på biblioteket eller cyberkaféet.
Då och då såg vi en ryggsäck på marken.
Och vi flippade ur!
Vi sa:
"Ett paket!
Och det är obevakat!
Fort! Nån måste bevaka det!"
Sen sprang nån fram och vi sa: "Det var nära ögat."
Men sen blev hotet ännu mer abstrakt.
Sen, med internet, när livet flyttades online,
skulle vi se upp för botar, hackare och ryssar.
Sen fick vi reda på att de inte kunde kryssa i "Inte en robot"-rutan.
Det verkade lösa problemet.
Med covid är hotet mer abstrakt än någonsin. Nu är hotet typ
en yta.
"Se upp för en yta, allihop."
"Nej, bara du håller dig borta från ytorna.
De tar dig."
Hemskt att få höra när man såg på tv-nyheterna därhemma.
Jag kollade lägenheten. Det är ytor överallt!
En dödsfälla!
Jag insåg inte att jag bodde i Saw III.
Jag är fortfarande livrädd.
Mina vänner sa: "Vill du äta middag i trädgården?"
Jag sa: "Kanske. Kan du kolla snabbt?
Har du några ytor där?
Vad ska vi äta middag på? Ett bord? Försöker du döda mig?
Du är ute ur bubblan."
Skrämmande tider.
Jag blir räddare.
Med åldern kanske man blir allt mer rädd.
Jag blir äldre. Bara det är skrämmande, att bli äldre.
Jag trodde att jag skulle få slippa det här året. Nej, äldre igen.
Så jävla gammal nu.
Jag blev så gammal i år.
Jag vet inte hur det är med er, men jag blev nyligen äldre.
Slog faktiskt mitt personbästa i år.
Jag blev så gammal. Jag fyllde 31 i år.
Jag vet. Vidrigt. Ja, du har rätt. Jag mår illa.
Så gammal, 31.
Jag var 19 när nedstängningen började. Nu är jag 31.
Hemskt. Så jävla gammal. Trettioett. Skiten är nästan över!
Det här är min avskedsspecial.
Herregud. Knackar på helvetets dörr.
Jag är 31. Jag är så gammal.
Det här kan irritera vissa.
Jag går upp på scen och säger: "Jag är 31, jag är så gammal."
Det är alltid några i publiken som säger: "31 är inte gammalt.
Tyst, 31 är ingenting.
Du är en bebis.
Fyller 31? Lägg av!"
Men de är alltid jävligt gamla, så.…
Det mår jag inte bättre av.
De är typ 43. Jag bryr mig inte.
Förlåt mig om jag inte finner tröst i dödens avundsjuka ansikte.
Mr Magoo och Maggie Smith tycker att jag är en ungtupp.
Toppen.
Jag vet att 31 inte är "gammalt".
Men det är inte heller "ungt" längre.
Det sjuder inte av upphetsningen från 20-årsåldern.
Trettioett är en seriös ålder. En av de första.
Livet börjar stelna vid 31 års ålder. Det börjar bli allvar.
Folk börjar ta sig an saker på lång sikt.
Jag är i den åldern då alla vänner har börjat starta
podcasts.
Så jag fick starta en med, för att hänga med.
Men jag var inte redo.
Min kropp faller i bitar. Kroppen ger fan redan upp.
Kroppen smulas sönder till en vidrig massa.
Hemskt. Det blir värre för varje dag.
Varje morgon vaknar jag till en ny läcka på skeppet.
Allt som händer är inte ens logiskt längre.
Förr i tiden var det logiskt.
Om jag slog i tån förr i tiden fick jag ont.
Orsak och verkan var tydlig.
Nu hoppar kroppen över förstasteget.
Rakt på smärta, oförklarligt.
-Jag bara: "Varför?" -Kroppen svarar: "Dra åt helvete."
Min kropp improviserar nu. Den är helt jazzig.
Det behöver inte vara logiskt. Häromdagen vaknade jag,
och en av mina kulor gjorde ont.
Gjorde bara ont! Jag gjorde inget, det förtjänade jag inte.
Jag lade mig inte kvällen innan och:
Så avslappnad nu.
Det gjorde jag inte.
Men jag hade ändå, en smärtsam kula på morgonen.
Blev väl bara utmattad av en lång natts sömn.
Där är jag nu. Trött av vila.
Jag har ont i ryggen. Redan vid 31.
Minnet är inte som det var.
Eller så är det. Det kan jag inte veta!
Jag kanske bara glömde.
Mina fisar är äckliga nu. Mina fisar är så vidriga.
Jag trodde att de var illa förut.
Om bara unge Wang visste…
Vilka väldoftande dagar han levde i
Jag borde ha njutit av dem När jag hade chansen
Nu är mina fisar motbjudande.
Mina fisar är vidriga nu. De är tystare nu, det medger jag.
Mina fisar är tystare nu. Men de är värre.
För en.
Mina unga fisar var högljudda och vräkiga.
Men i doftade i slutändan milt.
De ville inte skada nån, mina unga fisar.
De ville bara visa upp sig, mina unga fisar.
De var som fyrverkerier.
Sen kom kineserna: "Hurra.
God lycka.
God lycka nästa år."
Nu är mina fisar som den tysta läckan från en övergiven kemifabrik.
Förgiftar långsamt grundvattnet.
Dödar de lokala hundarna. Det är hemskt.
Mina fisar är förfärliga. De luktar så illa.
Har ni nånsin släppt er så vidrigt
att wifi-täckningen blev sämre?
Jag svär, häromdagen…
Jag var hemma och släppte loss och Netflix blev suddigt ett tag.
Ni vet när fyrkanterna dyker upp. "Kom igen!"
Kroppen förändras antar jag.
Min kropp förändras. Mina tankar förändras. Min själ förändras.
Min personlighet har förändrats helt. Mina åsikter.
Min politiska övertygelse har förändrats mycket på ett par år.
Brukade tro mig vara socialist för bara några år sen.
Philly Philly Wang Wang med sin röda keps.
"Jag är socialist.
Lite till alla. Det verkar rättvist.
Nationalisera havet.
Jag är socialist."
Men när jag ser tillbaka inser jag att jag bara var fattig.
Nu har jag pengar och vägrar dela med mig!
Stick, era smutsiga kommunister!
Wang tjänade det pundet.
Kapitalism är visst okej när man har kapital.
Namnet var en ledtråd.
Jag vill bara bli rik nu.
Jag brukade vilja ha världsfred men nu vill jag bli stenrik.
Jag vet att det inte är meningsfullt, pengar för sin egen skull.
Men ärlighet är meningsfullt.
Och om jag ska vara ärlig vill jag bara vara astät.
Jag vill bara bli rik. Jag är redan rik.
Vi är alla rika, tekniskt sett.
Enligt global standard är alla i det här rummet jävla Bezos.
Alla här är Nebukadnessar med globala mått mätt.
Jag skiter i globala mått.
Har ni varit jorden runt?
Jorden är smutsig.
Vi bor inte på jorden.
Vi bor i Storbritannien.
Vid världens ände, inkikandes och tillrättavisandes.
Jag vill inte bli rik för jorden. Det är typ tio pund.
Jag vill bli rik på riktigt. Rik i Storbritannien.
Och inte bara för de stora, uppenbara sakerna.
Inte bilarna, husen, att döda folk och komma undan med det.
Visst, det är fint. Men jag vill bli rik för de små sakerna.
De små detaljerna som gör det underbart att vara rik.
Jag vill skicka en flaska champagne till andra sidan av en restaurang,
till en bekant som inte har märkt att jag är där än.
Det är härlig skit som bara rika gör.
Jag har sett det på film och Wang vill vara med.
De är där borta.
Ensamma och äter fisk och har ingen champagne.
Plötsligt dyker kyparen upp.
"Det här är från herren där borta
i kanindräkten."
Jag kan klä mig hur jag vill!
Man har inte sett överflöd förrän man har sett en vuxen man lyfta på örat…
…över ett fullsatt Bella Italia.
Oh là là.
Det skulle imponera på min dejt.
Jag dejtar igen. Singel igen. Ja.
Jag är singel nu.
Gjorde slut med tjejen. Bra sätt att bli singel på.
Väldigt effektivt visar det sig.
Dejtar än en gång. Jag dejtar för mycket.
Dejtar alldeles för mycket.
Dejtar för mycket. Jagar min svans med allt dejtande.
Springer i denna hägring av lycka
som drar sig tillbaka längre in i horisonten.
Jag kompenserar nog för något med allt dejtande.
Jag försöker kompensera för vad jag uppfattar som en sexfattig ungdom.
Ni vet? Jag menar inte barndom.
Det är nog bäst så.
Men senare. Sena tonåren, tidiga tjugoårsåldern.
Den tid i ditt liv då man ska få det ur systemet.
Ner på knä, kavla upp ärmarna och bara knulla.
Experimentera bara!
Knulla sig till insikt.
Gå vidare, skaffa ett jobb och en vettig halvkombi.
Det har jag aldrig gjort. Jag tog inte vara på de möjligheterna.
Universitetet, det stora. Jag hade inte sex på universitetet.
Av religiösa skäl.
Gud hatar mig.
Så jag har försökt kompensera för det.
Jag har försökt betala tillbaka för mitt sexuella underskott.
Denna sexuella skuld som jag verkar ha påtvingat
min egen ränta som jag inte hänger med i.
Djupt skuldsatt till Wang Bank här.
Visst, det är kul med enstaka återbetalningar
men det är inget hållbart sätt att leva.
Jag är också på dejtingapparna. Det måste man vara.
De kan vara deprimerande. Jag upptäckte desperation
jag inte var medveten om på dessa appar.
Har ni nånsin svept höger på ett gruppfoto…
…utan att veta vem av dem det är, bara…
"Ja, vilken som helst. Visst.
Jag dejtar alla som har råd med en skidresa."
Det är en labrador med.
"Jag tar hunden. Hans päls är fin."
Man får inte vara kräsen.
Och östasiater, vi har svårt på dejtingapparna.
Det är ett dokumenterat fenomen.
Östasiatiska män har svårast av alla grupper på dejtingappar.
I väst.
Det går säkert bra i Korea.
Men i väst ses östasiatiska, kinesiska män,
sällan som eftertraktade sexuella alternativ.
Det är inte så vi framställs i offentlig kultur, i media.
Vi är aldrig de sexiga killarna.
Vanligtvis framställs vi som blåsta, snedtandade idioter
som främst är asexuella. Helt ointresserade av sex.
Vilket är galet, med tanke på hur många kineser det finns.
1,4 miljarder människor, trots ett-barns-policyn.
Vi knullar så bra att vi fick en regel.
Ingen annan har en regel.
Men den negativa uppfattningen består.
Men jag förstår. Jag är inte arg.
En kulturs estetiska smak, dess skönhetsstandard,
är svåra att ändra på, de styrs av många olika saker.
Vad samhället anser vara vackert, styrs av kulturen,
som styrs av litteraturen, språket och dess poesi.
Och ibland tror jag att det engelska språket
inte är utrustat för att uppskatta östasiatiska mäns skönhet.
Vi har till exempel väldigt mörka ögon.
Östasiatiska killar har mörka ögon.
Vissa av oss har väldigt mörka ögon. Vissa av oss har svarta ögon.
Kolsvarta ögon som en orm.
Jag vet inte om ni försökt, men det är svårt att vara romantisk,
åtminstone på engelska, om svarta ögon.
Det är lätt om man har blå eller gröna ögon.
"Du har gröna ögon! Som den renaste smaragden.
Du har blå ögon.
När jag ser dig i ögonen är det som att simma i havet."
Okej då.
Svarta ögon. Vad säger man om dem?
"Du har svarta ögon. De påminner mig om
död.
De är som den ändlösa avgrunden.
När jag ser dig i ögonen är det som att jag blundar."
Men det går väl ändå okej för mig.
Jag har dejtat fina tjejer.
Som bonus har jag inga barn. Här gäller inga-barn-policyn.
Jag har inga barn. Mitt ex tog preventivmedel.
Några fans här? Stort fan av preventivmedel.
Jag är tacksam för att mitt ex tog preventivmedel.
Jag är tacksam till alla damer för att ni tar preventivmedel.
Tack så mycket.
Å killarnas vägnar, tackar.
Det uppskattas.
Ni har offrat er ett tag nu. Det har inte skett obemärkt.
Ni är jätteduktiga. Fortsätt så.
Det är inte rättvist att ni måste göra det mesta.
Det är inte så att manliga motsvarigheter inte har utvecklats. Det har de!
Vi har bara inte berättat det.
Vi killar är luriga. Ni älskar oss för det.
De kom ut med ett piller för män för några år sen.
Ett preventivmedel i ett piller för män.
Men försökspersonerna upptäckte att det faktiskt
förändrade deras kroppskemi.
De blev lite ledsna.
Så alla sa…
"Inte riktigt klart än.
Kvinnor kan fortsätta ta sina piller, som vi antar är perfekta nu."
En mekanisk lösning utvecklades för männen.
En liten kork som de sätter där.
Precis där. Det motsvarar spiralen. Precis där.
Korken och spiralen. Vilken barnbok.
Det är bara en liten kork.
Det fungerade med råstyrka. Precis där.
De satte en liten kork i röret.
Den sitter där och förhindrar att simmarna tar sig fram.
Som en hård gräns. Precis där.
Som att ha en svår immigrationskontrollant där inne.
"De här passen har gått ut!"
De får simma tillbaka…
Jag är bra på att imitera spermier.
Jag vet inte varför.
Jag är hälften spermie.
Pappas sida, om ni undrar.
Men återigen tyckte män att den proceduren var lite påträngande.
De sa: "Kvinnor kan använda implantatet så länge."
Det är orättvist, mina damer.
Och vi män borde hjälpa till.
Vi borde bära bördan med. Dela på satsen. Ursäkta ordvitsen.
Men det finns ett problem med preventivmedel för män.
Något som ingen i branschen verkar prata om.
Problemet med preventivmedel för män
är att även om en kille skulle göra allt det här,
med goda avsikter, vilken kvinna skulle tro honom?
Eller hur? Osynliga preventivmedel kräver stor tillit.
Risken är stor. Ingen risk faller på mannens sida.
Om en kvinna blir gravid måste hon ta itu med det. Killen kan bara dra.
Det borde han inte.
Gör inte det, killar.
Gör det inte. Fast det kan ni ju. Men ni borde inte!
Gör det inte!
Men det är lätt. Men ni borde inte!
Men ni måste avstå.
Fast flygresor är så billiga nu. Men ni ska inte!
Det finns belgiska pass på mörka webben.
Vet ni det? Ett fullt belgiskt pass.
Annat namn, ny adress. Men gör det inte!
Fast alternativet är alltid öppet för er.
Om man är kvinna måste man hantera det. Inte direkt för killar.
Därför behöver vi inte övertygas om att en kvinna tar preventivmedel.
Ni kan hitta på saker. Ni kan ha kul. Som:
"Ja, en magisk ekorre förbannade mig en gång,
och nu kan jag inte bli gravid."
Till och med en smart kille skulle säga:
"Det har jag nog läst nånstans.
Visst. Vi gör det."
Det funkar inte tvärtom.
Säg att preventivmedel för män kommer ut på marknaden.
Jag åker till kliniken. Får det insatt.
Går ut på stan för att testköra.
Går till en bar och raggar på en tjej. Hon gillar det av nån anledning.
Hon kanske är sjuk.
Vi går hem till mig. Vi börjar kyssas.
Visst, varför inte? Det är 2021, häng med.
Vi börjar kyssas. Vi blir lite mindre påklädda.
Lite "nakey-nu", som de säger i Frankrike.
Och innan vi sätter igång frågar hon: "Har du nåt skydd?"
Och jag säger:
"Oroa dig inte. Wang tar p-piller.
Vem, jag? Jag har en kork i kulorna!
Nej, det är okänt, men tro mig!
Mannen du träffade på en bar.
Jag har en kork i kulorna! Lägg dem i diskhon. De flyter, ska du se."
Det skulle aldrig funka.
Det behöver man ett läkarintyg från FN för!
Jag behöver Malalas underskrift. "Han har kork i kulorna. Jag är Malala."
Jag skulle gärna ha en kork i kulorna. Skojar ni?
Jag vill ha en kork i kulorna!
Om ni inte minns något annat från det här…
Vilket ni inte kommer.
…kom ihåg att Phil gärna tar en kork i kulorna!
Kan ni tänka er hur betryggande det måste vara att ha en kork i kulorna?
Jag skulle bara svänga runt i stan och älska utan ett bekymmer i världen
med en kork i kulorna.
När jag träffar den rätta och vill stadga mig
öppnar jag den som champagne.
Över ett fullsatt Bella Italia.
Tack.
Jag skulle gärna ha en kork i kulorna.
Jag skulle absolut älska att ha en kork i kulorna.
Jag vill inte ta det manliga pillret.
Jag vill inte behöva minnas att göra fler saker.
Jag har nog med skit i min rutin. Pillret är det mest imponerande.
Jag beundrar kvinnor som tar p-piller.
Det är den grymmaste. Det kräver mest av er.
Disciplinen. Beslutsamheten.
Stark karaktär.
Minnet, bara minnet!
Man måste minnas att ta det. Det måste vara svårt.
Alltid komma ihåg det.
Det måste vara svårt. Särskilt om man inte får ligga just då.
En kort stunds ärlighet, mina damer, men det måste vara en spark i själen…
…om man genomgår en torrperiod…
…och ändå måste ta sexpillret varje dag.
Det är väl lite retsamt?
Varje dag. Tänk på vad det är. Om du inte har sex just då
är preventivmedel en daglig…
…oral påminnelse…
…om din egen bortslösade sexuella potential.
Som att ta en tugga ensamhet till frukosten varje dag.
Varje dag.
Bara kvinnor är emotionellt starka nog att stå ut med något sånt.
Tänk om killar var tvungna att göra nåt sånt.
Vi skulle inte klara en vecka!
Tänk om killar var tvungna att kravla sig ur sängen varje morgon
och sätta på en kondom varje morgon?
Bara…
"Kanske idag.
Förhoppningsvis."
Rullar upp den på sin slaka penis.
Drar upp byxorna och går till jobbet med kondomen på.
Den glider ner hela dagen som en tubtopp.
Distraherar honom på jobbet.
"-Andy, är du okej?" -"Förlåt, det är…"
-"Du får sparken." -"Åh, nej."
Han går ut den kvällen.
Försöker ragga på en tjej. "Vad fin du är."
"Usch, äckel. Dra åt helvete."
Han måste åka hem ensam.
Upp till sitt sovrum.
"Inte idag."
Han skalar av sig en torr kondom.
Häfta den till den dagen i kalendern.
Tänk bara på historien ni applåderade.
Jag tar gärna en kork i kulorna.
Det är ologiskt att kvinnor ska behöva göra det.
Det går inte ihop på 2000-talet. Fast det gjorde det förr i tiden.
När vi var nomader på slätterna.
Ni minns den tiden.
Det var logiskt. På den tiden var könsplikterna tydligt definierade.
På den tiden tog damen på sig fullt reproduktivt ansvar
för killen hade tagit på sig ansvaret om att överleva.
Han går ut och slåss mot rivaliserande stammar och samlar kött.
Men nu kan vem som helst köpa en jävla Subway. Vem bryr sig?
Det kvittar vem som gör vad längre. Men förr i tiden spelade det roll.
På den tiden var det ett heltidsjobb att bli gravid.
Det tar på krafterna att vara gravid på savannen.
Människans graviditet är brutal. Unikt brutal i djurriket.
För en art i vår storlek tar det lång tid.
Det gör en kvinna fysiskt oförmögen.
Vi är ett upprätt djur, vilket är konstigt.
Nu kan hon inte böja sig ner och plocka upp stenar
att kasta på sabeltandade tigern.
Hon måste hålla killen nöjd så att han stannar och skyddar henne.
"Gullet, besvärar mammuten dig?"
Slåss mot triceratops. Min historia är inte så bra.
Hon är gravid. I nio månader!
En enkel måltavla i nio månader! Sen föder hon.
Det är inte över än, damen! Nu måste hon hålla den!
I typ två år.
Nu är armarna är borta.
Hon kan inte ens slå pterodactylerna längre.
Hon måste hålla den här värdelösa ungen hela tiden!
För människobarn är helt jävla värdelösa.
Värdelösa människobarn. Förlåt.
Helt värdelösa, människobarn.
Ständigt nära döden. Kan inte överleva på egen hand.
Så fort de föds med sina stora bowlingklot till huvuden
balanserandes på tandpetarnacken.
Varje gång man tar upp en säger de: "Försök att inte döda mig!"
Det var därifrån moralen kom ifrån.
Människor, vi var tvungna att uppfinna något som kallas vänlighet
så att vi inte sparkar ut våra barn i busken och går vidare!
För de är en belastning!
Andra djur behöver inte moral.
Andra djurs ungar är överlevnadsexperter.
Som en elefantunge. Den trillar bara ur sin mamma.
Sen reser den sig och börjar gå.
Som att den hinner ikapp en pubrunda: "Förlåt, allihop.
Nej, då. Ursäkta.
Trodde jag glömt mobilen, men jag har den."
Jag tar gärna en kork i kulorna.
För damer, jag är på er sida.
Skojar bara. Det var ett test, ni misslyckades.
Lita aldrig på en man som säger så.
Ja. Det var ett test och du klarade det.
Lita aldrig på en man som säger så. Han ljuger nog!
Bara för att nån påstår sig vara nåt betyder inte att de är just det.
Ni kan tro mig.
Miss Nigeria 2015.
Det är svårt att vara stöttande nu. Alla måste vara goda.
Tufft. Jag har insett att jag inte är en bra person.
Jag är ingen bra person. Jag är inte dålig,
men jag är inte osjälvisk nog att vara en bra person.
Under pandemin har vi sett vad som krävs för att vara god.
Man måste offra saker för att ta hand om andra. Det gör jag inte.
Jag är ingen bra person. Jag är ingen dålig människa.
Jag är mittemellan.
Ett exempel: En gång råkade jag sätta mig på en katt.
Okej?
Det var oavsiktligt!
Men jag reste mig inte direkt.
Där befinner jag mig på spektrumet.
Jag visste att det var fel, men skyndade mig inte.
Men jag är hygglig. Jag är en bra kille.
Jag skulle aldrig skada nån.
Men jag skulle nog inte hjälpa dem heller.
Jag anstränger mig helt enkelt inte.
Det är min moralkod. Jag fångar dig om du ramlar,
men du måste i princip falla på mig.
Ryggen är dålig. Kan inte jaga efter fallande idioter.
Man får vara hygglig. Särskilt som kille.
Vi har gjort det lätt för oss själva.
Vi har tillbringat århundraden med att sänka standarden
så att allt som krävs för att vi ska vara bra, är att inte vara dålig.
Tuffare för kvinnor. Kvinnor har högre etiska krav.
Ordet "hygglig" illustrerar det tydligt.
Det är en komplimang om man är en hygglig kille.
Har ni märkt det? "Du måste träffa Paul. Han är en hygglig kille."
"Jävlar! Vi tar en drink med Paul!
Varje sekund utan Paul är en mardröm.
Var är du, Paul?"
Ordet "hygglig" väger tyngre om det är en man.
Om man gick på en mans begravning och prästen sa:
"Alan var en hygglig man."
Då skulle man säga:
"Åh, nej!
Alan lät som en toppenkille!
Jag borde ha umgåtts mer med Alan!
Nu har jag gått miste om Alan-tid.
Vila i frid, din hjälte. Vi ses där uppe."
Om man gick på en kvinnas begravning och prästen sa:
"Susie var en hygglig kvinna."
Då skulle man…
"Susie försökte visst inte.
Du ansträngde dig visst inte, Suze!
Vad dog du av? Ansträngningsbrist? Herregud!
Begrav henne. Vi tar några smörgåsar."
Det är svårt att ständigt vara god.
Det är svårt att känna sig god. Hela tiden, just nu.
Jag känner mig inte som en bra person.
Särskilt efter covid-pandemin.
Det låter fånigt.
…lite ansvarig för allt.
För om vi ska tro på den ledande teorin
inleddes pandemin, viruset, på en köttmarknad i Kina.
Så om man är lat och lite rasistisk kan man skylla pandemin på två grupper:
Kineser och köttätare.
Jag vet inte hur det är med er, men jag är bägge.
Jag är en kinesisk köttätare.
Det ena kan jag inte ändra på.
Uppenbarligen. Hur mycket jag än försöker kan jag inte göra nåt åt det.
Och den andra kräver nån sorts
ansiktsrekonstruktion för att se mindre kinesisk ut.
Det låter dyrt och smärtsamt.
Men en eloge till veganerna.
Veganerna hade rätt hela tiden.
Man ska inte tränga ihop djur onaturligt nära varandra.
Det slutar i tårar.
De har visat sig ha rätt på ett dramatiskt sätt.
Och de ska ha ära för
att de hade chansen att säga en stor, världsomfattande, "vad var det jag sa?",
och lät det vara.
Med okaraktäristisk elegans.
Men det är nog för att de innerst inne är självbelåtna.
De är självbelåtna, för de vet att det här är deras värld nu.
Det här är veganernas värld. Covid-eran är veganernas tidsålder.
För vem är bättre rustad att frodas i coronavirusets tid
än någon som skulle bli lättad av att förlora smaken.
"Skicka svampburgaren, raring! Jag har testat positivt!
Ikväll äter vi en andra omgång."
Jag är inte vegan. Jag har försökt.
Jag försökte mig på veganism under en måltid.
Och istället för att minska mitt koldioxidavtryck
tänker jag bara dö 20 år i förtid.
Det finns ett buddhistiskt ordspråk som lyder: "Ett kort liv som levts väl
är bättre än ett långt med quinoa."
Det finns mycket visdom i de gamla texterna.
Jag har försökt äta nyttigare.
Jag har försökt bli smalare och friskare.
Har tränat och så.
Jag har släppt den tröstande, men rätt falska idén
om att en persons utseende inte är av någon vikt.
Det är inte allt.
Men det är inte inget heller.
Det finns en gyllene medelväg.
Men jag brukade trösta mig med gamla plattityder.
"Mitt utseende kvittar, det är insidan som räknas."
Det visade sig att insidan hade svårt att andas.
Så…
Även de mest välmenande ideologierna har sina praktiska gränser.
Så jag började motionera, började träna. Jag har gått ner i vikt.
Jag har gått ner en del i vikt.
Tack!
Jag uppskattar det. Väldigt snällt. Det var värt det.
Jag gick ner i vikt nyligen.
Mest från kuken, vilket är synd.
Man vet aldrig var det ska släppa.
Man hoppas alltid på magen. För mig är det penisen.
Det här är min kropp nu.
Det är min fysik.
Jag är belåten med min kropp.
Jag är inte lycklig!
Jag är inte galen. Jag är inte lycklig över min kropp.
Men jag är belåten.
Vi är för pressade för att vara lyckliga över våra kroppar.
Det är inte kroppens jobb att göra dig lycklig.
För vad är din kropp? Din kropp är bara en kompromiss du har gjort
mellan livsstilarna du vill leva på samma gång.
Du vet?
Vad är din kropp? Din kropp är korsningen mellan ditt ideal…
…och din insats. Eller hur?
Det här är min kropp. Det här är inte kroppen jag vill ha.
Jag vill ha en bättre kropp.
Men så här mycket vill jag ha den kroppen.
Det är inte som att jag inte har någon talan.
Jag vill bara se bra ut. Började gå till gymmet.
Började träna. Tack! Jag började med pilates.
Ja, det stämmer. Gamle Philates Wang här borta.
Jag älskar Philates.
Ni måste börja med pilates. Det är bra för ryggen.
Om ni inte vet vad pilates är, så är pilates i princip ateistisk yoga.
Det är allt det verkar vara.
Jag har gjort det ett tag nu. Det är bara ateistisk yoga.
Det är yoga utan alla jävla andar!
Det finns inget sånt.
Inget sånt i pilates.
Pilates är snarare:
"Böj dig över pinnen. Det finns ingen Gud!" Det är pilates.
Jag tror att det är tyskt.
Började med pilates. Jag försöker se bättre ut.
Jag försöker se bättre ut, jag är 31 nu.
Jag försöker fånga upp bitarna när de faller av och sätta tillbaka dem.
Jag har börjat med bättre frisyrer. Tro mig, det här är bättre!
Jag brukade vara en snåljåp med frisyrerna.
Jag brukade gå till närmaste libanes, ge honom 10 pund
och han kastade en sax i huvudet på mig.
Jag hoppades på det bästa.
Jag bor i den libanesiska delen av London. Jag jagar inte libaneser.
Nu går jag till en östasiatisk frisör.
Östasiatiskt hår är en unik best.
Den behöver en lämplig livserfarenhet.
Jag går till en östasiatisk frisör nu. Ett japanskt ställe.
För jag förlåter dem.
Nanking var för ett tag sen. Playstation är rätt bra. Kör till.
Jag gillar min frisör. Cool kille.
Tucker! Häftig kille, Tucker.
Cool japansk frisör.
Jag gillar Tucker. Vi har bra samtal när jag sitter i stolen.
Tuckers engelska är bra. Han har varit i Storbritannien i några år.
Men han har fortfarande stark japansk brytning. Och ibland, förståeligt nog,
kan han inte det engelska ordet som han söker.
Men av nån anledning kan han det engelska ordet för:
"vad-det-nu-heter."
Jag vet inte var han lärde sig det.
Men jag är glad för det.
För det genomsyrar våra samtal med magi.
Så jag sitter i hans stol. Han ska klippa mitt hår.
Han berättar om sin helg.
Han säger:
"Jag tittade på TV i min lägenhet,
sittandes på min soffa.
Jag såg en annons för…
Vad-det-nu-heter…
Vad-det-nu-heter…"
Historien har ingen poäng. Men det är roligt
när han säger "vad-det-nu-heter".
Det är bra att veta om man inte kan andra ord.
Det omfattar många andra. Klassisk japansk effektivitet.
Vissa av er blev obekväma när jag använde japansk brytning.
Vilket är galet.
Men jag förstår. Det är rasmässigt besvärliga tider, eller hur?
Svårt att veta vad som är rätt och fel.
Vad som är acceptabelt och inte. Vad man får skratta åt och inte.
Jag förväntar mig inte att ni tar en onödig risk för min skull.
Så ni är förlåtna. Men, som påminnelse i framtiden
och för att skydda er från framtida feghet
har jag tagit fram reglerna.
Några tumregler som hjälper er att avgöra i stunden
om det är moraliskt acceptabelt att göra en annan persons brytning.
-Vill ni höra reglerna? -Ja!
Det är klart ni vill, era trångsynta jävlar!
Första regeln, paraplyregeln, som omfattar allt:
om ni gör brytningen bra…
…kör på.
Om du har lagt tid på att lära dig den, med efterforskningar och övande
för att verkligen sätta den
har ingen rätt att klaga.
Vad kan de ens säga?
"Kom igen, det är mitt i prick." Vad kan de säga?
Skit i det.
Om ni gör det bra, varsågoda.
Det gäller inte mig i alla situationer.
Så den andra regeln är:
om brytningen tillhör ett folk som vid något tillfälle hade ett imperium…
…eller var de stygga under kriget…
…får de inte heller klaga!
Den ger er fler brytningar än ni tror.
Ni fattar de uppenbara:
engelsk, fransk, holländsk, portugisisk, spansk, tysk…
Men det finns roliga med!
Japansk.
Italiensk.
Man får turkisk och rysk.
Man får egyptisk.
Man får kinesisk!
Ni kanske inte förväntade er att Wang skulle ge klartecken där, men…
Jag skjutsas i vädret med eget krut.
Kinas ständiga uppdrag är att ta över världen.
Du får prata med kinesisk brytning. Vi är starka nog. Vi klarar det.
Jag skiter i om nån gör en kinesisk brytning. Helt oberörd.
Örnen bryr sig inte om maskens imitation.
Jag bryr mig inte när folk gör kinesisk brytning.
Fast mina vänner bryr sig. Mina vita, medvetna vänner bryr sig
när någon gör en stötande kinesisk brytning.
De skvallrar om folk som gör det.
Det bad jag aldrig om.
Men tydligen har jag ett nätverk av skräckslagna spioner…
…som rusar ut i världen,
blir förolämpade för min skull och rusar tillbaka för att rapportera.
"Såg du? Kändisen imiterade kinesisk brytning!
Piers Morgan gjorde kinesisk brytning.
Gigi Hadid gjorde ögonen på Instagram. Jag gör det inte, men hon gjorde det.
Är du inte ledsen? Tar du inte illa upp? Känner du dig förminskad? Du klarar dig."
Vi ska döda er alla.
Vi kommer inte att minnas vem som gjorde det eller inte…
Det kvittar. Ha så kul. Vem bryr sig? Gör det.
Vi är upptagna.
Vet inte om ni märkt det, men vi är upptagna.
Sköt er själva, vi är upptagna.
Vi ska flyga till månen. Krattar över era fotspår. Vi har fult upp.
Tar tusentals bilder av era stadskärnor för spaning.
Vi är upptagna.
"Jag är bara en turist."
Redo, avfyra!
Vi ska äta upp er alla.
Och då är ni inte ens det konstigaste vi åt den dagen.
Tack för att ni kom. Ha en bra kväll!
Undertexter: Erik Tomas Lundholm