Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- העולם שובר את כולם -‬
‫- לאחר מכן,‬ ‫חלקם מתחזקים במקומות השבורים. -‬
‫- ארנסט המינגוויי -‬
‫כשאתה עומד מעל אשד מים…‬
‫הכול תיאורטי.‬
‫אתה מדמיין כל מהלך.‬
‫כל זרם.‬
‫כל חתירה.‬
‫ועדיין אתה יודע היטב‬
‫שלמרות כל עבודת ההכנה שעשית‬ ‫לקראת הרגע המיוחד הזה,‬
‫הכול עלול להשתבש.‬
‫כשפרשתי מקיאקינג בהתחלה, חשבתי…‬
‫- סקוט לינדגרן, קיאקיסט חלוץ -‬
‫שאחרי שלושה חודשים אהיה כמו חדש.‬ ‫שמייד אחזור לזה.‬
‫זה לא שתכננתי לפרוש מקיאקינג לנצח.‬
‫אבל ברגע שקלטתי איזה ניתוח‬ ‫אני עומד לעבור, לא הייתה שום ערובה לכך.‬
‫הקדשתי את חיי לחתירה‬ ‫בנהרות המסוכנים ביותר בעולם.‬
‫אבל הפעם זה היה שונה.‬
‫ברגע ההוא הבנתי‬
‫שאני עומד לחצות‬ ‫את אשד המים המפחיד ביותר בחיי.‬
‫והכול בתוך ראשי.‬
‫זוהי תוכניתנו "היום עם דייוויד בלום".‬
‫בוקר טוב. ברכותיי.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫סקוט, אתה, כבר אמרנו,‬ ‫קיאקיסט ברמה עולמית.‬
‫אבל אפילו אתה אמרת,‬ ‫"וואו, לא מאמין שנצליח לעשות את זה".‬
‫למה אנשים קוראים לזה האוורסט של הנהרות?‬
‫בתולדות ההרפתקאות,‬ ‫היכולת לצלוח את השיפוע הזה‬‫ ‬‫לראשונה‬
‫תיזכר כאחד ההישגים הגדולים של ימינו.‬
‫סקוט, מה הדבר הבא בשבילך?‬ ‫כלומר, אתה בן 30 עכשיו.‬
‫מה ההרפתקה הגדולה הבאה שלך?‬
‫מבחינתי, יש מקום במערב טיבט‬ ‫שנקרא הר קאילאש,‬
‫וארבעה נהרות זורמים מהפסגה הזאת.‬
‫הם זורמים לארבעה כיוונים עיקריים.‬
‫אז בוא נאמר שאני רוצה לחתור‬ ‫לאורך ארבעת הנהרות הגדולים בהימליה.‬
‫אתה לא ממליץ על זה לחותרי קיאק מתחילים.‬
‫זה משהו מאוד מאתגר.‬
‫לא, זה מיועד למישהו ממוקד לחלוטין‬
‫שמתמסר כל כולו לחתירה בנהרות גדולים.‬
‫- קליפורניה -‬
‫הזיכרון המוקדם ביותר שלי‬ ‫הוא כפי הנראה הסירה הזאת.‬
‫אבי היה בקטע של סירות מרוץ.‬
‫- אהביני או עזביני -‬
‫הוא היה מתניע את זה‬ ‫וזה היה מזעזע את כל הבית.‬
‫אבא שלי היה פרוע אז.‬
‫לא גרנו למרגלות ההרים,‬ ‫גם לא לחופי האוקיינוס.‬
‫- דסטין, אח של סקוט -‬
‫גדלנו בעמקים הלוהטים‬ ‫סן ברנרדינו, פרזנו, סקרמנטו.‬
‫אנחנו ילדי עמק אמיתיים.‬
‫הבנים… אדבר על שניהם,‬
‫- מרי, אימא של סקוט -‬
‫כי הם כמעט תמיד יחד.‬
‫הם היו אחים קרובים מאוד.‬
‫האמנתי שילדים בריאים הם ילדים פעילים‬
‫ללא הוצאות רפואיות.‬
‫השנים הראשונות היו כיפיות. ממש כיפיות.‬
‫ואז, אבא שלהם ואני התגרשנו.‬
‫במשך שנים רבות אני…‬
‫- קרייג, אבא של סקוט -‬
‫התחרטתי על כך.‬
‫הרגשתי שהיינו צריכים להחזיק מעמד.‬
‫אבל זה לא נועד להיות, זה לא קרה.‬
‫אימא שלי בדיוק פוטרה והחליטה לחזור ללמוד.‬
‫בשלב ההוא, התקיימנו מהלוואות סטודנטים.‬
‫אבא שלי היה סוכן מכירות נודד. ‬ ‫הוא בכלל לא היה בתמונה.‬
‫גרנו בסן ברנרדינו,‬
‫- סן ברנרדינו קליפורניה -‬
‫והשכונה שגדלנו בה הייתה שכונה קשה.‬
‫הבית שלנו היה בטוח ומגונן. ‬ ‫אבל רק יצאת מהדלת וכעבור שני בלוקים‬
‫זה כבר היה עולם שונה לגמרי.‬
‫זונות בפינות הרחוב. סוחרי סמים.‬
‫ילדים נשאו נשק לבית הספר.‬
‫בזמנו, יכולנו לחשוב רק על דרך אחת‬
‫לטפס בסולם ולזכות בכבוד,‬
‫וזה באמצעות כוח פיזי,‬ ‫ללכת מכות כדי להוכיח את עצמך.‬
‫אם מישהו היה מתגרה בנו, זה הספיק.‬ ‫היינו מורידים חולצה והולכים מכות.‬
‫היו נטפלים אלינו הרבה, במיוחד אליי.‬
‫הלכתי הביתה מבית של חבר‬ ‫והסתבכתי בקטטה עם שני ילדים.‬
‫אחד הילדים דקר אותי בכתף.‬
‫למזלי, הייתי מהיר יותר משני הילדים האחרים,‬
‫ופשוט השגתי אותם.‬
‫אני זוכר שנכנסתי בריצה מהדלת‬ ‫וסיפרתי לאחי שדקרו אותי.‬
‫אני זוכר שדיברנו על‬ ‫איך להסתיר את זה מאימא שלי.‬
‫הוא רצה לוודא שלא אספר לה כלום.‬
‫ידענו שככל שנסתיר יותר מההורים שלנו,‬
‫כך הם יהיו פחות לחוצים.‬
‫אמרנו, "בוא נקבור את העניין הזה‬ ‫ולא נדבר על כך לעולם".‬
‫קרו דברים במהלך ילדותנו,‬
‫כמו למשל השעיה מבית הספר‬
‫או מעצר של סקוט על שטויות.‬
‫הם יצרו שליליות באישיות שלנו.‬
‫איבדנו את הבית. נגמר לי הכסף.‬
‫היינו מאלה. בסוף דרך.‬
‫הגיעה השעה להרחיק‬ ‫את סקוט ודסטין מסן ברנרדינו.‬
‫אז אימא שלי עזבה את הקולג' ועברנו‬ ‫לעמק סקרמנטו, לאזור רוקלין ורוזוויל.‬
‫- רוקלין, קליפורניה -‬
‫ואז העניינים נרגעו קצת.‬
‫השכנים ממול באותו זמן היו בני משפחת סטנלי.‬
‫הם גרו ממש קרוב למרי ולבנים‬
‫והכניסו אותם לתחום הרפטינג.‬
‫ברגע שהלימודים הסתיימו, היינו יורדים לנהר.‬ ‫מטפסים על ההרים.‬
‫עשינו דברים שסקוט ואני‬ ‫מעולם לא התנסינו בהם.‬
‫ואני חושב שראינו בזה הזדמנות.‬
‫דאג, האח הבכור,‬ ‫ניהל בית ספר למדריכי רפטינג.‬
‫והוא חשף בפנינו את הרעיון שיש בחיים יותר‬
‫מאשר מסיבות, מכות ועברות על החוק.‬
‫דסטין וסקוט למדו בבית הספר למדריכי רפטינג,‬
‫והפכו למדריכי נהר.‬
‫והם עבדו בזה בקיץ.‬ ‫-ואז אמרתי,‬
‫"וואו, זה ממש שירה לליבי".‬
‫כשאתה מדריך נהרות,‬ ‫אתה אחראי לחייהם של אנשים.‬
‫וזה בבת אחת העניק לאחי ולי‬ ‫השקפה חדשה על החיים.‬
‫הפכנו משני לא-יוצלחים‬
‫בבת אחת, לאנשים שמסתובבים בטבע‬ ‫עם אחריות עצומה.‬
‫רציתי מאוד שהם יגשימו את חלומם‬
‫בדרך שלהם ויעשו מה שהם רוצים לעשות.‬
‫וידעתי שהם טובים במה שהם עושים.‬
‫אבל כל מה שהצלחתי לראות זה‬ ‫אותו עומד על גדת הנהר, ישן בשק שינה,‬
‫ואיזה מין עתיד יש בזה?‬
‫לא ראיתי בזה מקצוע.‬
‫עד שהלכתי איתו לנהר קולורדו.‬
‫הייתי המומה.‬
‫זה היה טיול מדהים מבחינתי.‬
‫ידעתי. אז ידעתי.‬
‫הנהר הרחיב את דעתנו, של אחי ושלי.‬
‫הוא ניתב את האנרגיה שהייתה בנו‬
‫ושהשתמשנו בה עד אז בדרך שלילית‬
‫לדרך חיובית.‬
‫ולא רציתי לעשות שום דבר אחר בחיים‬
‫פרט לחתירה במורד הנהר באותו זמן.‬ ‫הייתי שפוט.‬
‫מכור, עד העצם.‬
‫כשנחשפתי לראשונה לקיאקינג,‬ ‫זה היה למעשה דרך רפטינג.‬
‫אני זוכר שחבר תיאר לי את זה.‬
‫הוא אמר, "רפטינג זה כמו נהיגה באוטובוס.‬
‫קיאקינג זה כמו נהיגה במכונית ספורט.‬
‫אתה רוצה לנהוג במכונית הספורט".‬ ‫-ואני אמרתי, "נכון מאוד".‬
‫עבור אלה שלא יודעים כלום על קיאקינג,‬
‫אשדות נהר מורכבים מגלים, בורות, ‬
‫סלעים וזרמים.‬
‫אם אתה לא מצליח להימנע מחלק מהם, ‬ ‫אתה עלול להיתקע.‬
‫אתה עלול להתהפך עם הקיאק.‬
‫ואם אתה לא יודע להתגלגל עם הקיאק,‬ ‫אתה עלול ליפול למים.‬
‫ואז אתה נתון לחסדי הנהר.‬
‫קיאקים מספקים הזדמנות נפלאה‬ ‫לנווט במורד נהר,‬
‫כמו שום כלי שיט אחר.‬
‫נכנסתי לקיאק, ובהתחלה היה לי קשה.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שביליתי זמן ממושך בקיאק.‬
‫כשזה נגמר הבנתי שאני צריך להחליט.‬
‫האם ללכת לקולג'‬
‫או ללכת על הדרכת קיאקים.‬
‫בחרתי באפשרות השנייה,‬
‫ובאותו אביב, כשסיימתי להדריך,‬
‫העמסתי את הקיאק שלי ונסעתי לבנקס, איידהו.‬
‫ואז, בום,‬
‫חתרתי בנהר הנורת' פורק פאייט כל יום.‬
‫- נורת' פורק פאייט, איידהו -‬
‫הנורת' פורק באותו זמן היה ה-מקום להיות בו.‬
‫אז פגשתי את צ'רלי מנסי.‬
‫באותם ימים צ'רלי היה מלך הנורת' פורק.‬
‫נורת' פורק פאייט.‬
‫- צ'רלי מנסי -‬
‫הכרחתי אותם לרשום את זה‬ ‫ברישיון הנהיגה שלי.‬
‫כנראה חתרתי משהו כמו 700 או 800 פעם‬ ‫במורד נהר הנורת' פורק ברמות שונות.‬
‫סקוט לינדגרן הגיע לאיידהו בטויוטה שנראה‬ ‫כאילו כבר חרשה כמה מיליוני קילומטרים.‬
‫היה ברור שלבחור יש שריטה עמוקה.‬
‫והוא היה חדור מוטיבציה לקיאקים.‬
‫צ'רלי ואני התחברנו מייד.‬
‫זה היה חיבור טבעי.‬ ‫הייתי מבוגר ממנו בארבע או חמש שנים,‬
‫ולו היה כישרון טבעי.‬
‫תמיד הרגשתי נוח כשסקוט היה שם לידי.‬
‫ידעתי שיש לי שותף איתן‬ ‫שאני יכול לסמוך עליו.‬
‫בתחילת שנות ה-90 נסעתי פעם לנפאל‬
‫וחתרתי בתשעה או בעשרה נהרות.‬
‫אז שכנעתי את סקוט לבוא איתי לשם.‬
‫וזה כל מה שהוא היה צריך להגיד לי.‬
‫אמרתי," כן, אחסוך את כל הכסף‬ ‫שארוויח כאן ,וניסע לאסיה".‬
‫הוא בקושי סיים בית ספר כשנסע לנפאל.‬
‫היה קשה לשחרר ולתת לו לנסוע.‬
‫הוא מאוד ממוקד,‬
‫וזה הפך למהות החיים בשבילו.‬
‫ואז הבנתי שקיאקינג זה לא רק קטע‬
‫שקורה בקליפורניה ובאיידהו בארה"ב.‬
‫זה קורה בכל העולם.‬
‫עדיין הייתי צעיר מאוד.‬ ‫הייתי בן 20 באותו זמן.‬
‫ממש ילד.‬
‫תמיד השתדלנו לעשות דברים שטרם נעשו,‬
‫זה הוסיף עוד ממד לכל העסק.‬
‫ושמעתי שיש הר קדוש בשם קאילאש.‬
‫קאילאש ממוקם הרחק במערב טיבט.‬
‫במשך 5,000 שנים ויותר, אנשים כתבו עליו‬
‫ועל ארבעת הנהרות הגדולים‬ ‫של ההימליה וקארקוראם ‬
‫המתנקזים מהקרחונים שלהם.‬
‫ברגע שהתחלנו ללמוד‬ ‫על המיתולוגיה של הר הקאילאש,‬
‫הכיוון מבחינתי נהיה ממש ברור.‬
‫אניח לכל דבר אחר בחיי.‬
‫פשוט אעבוד הכי קשה שאוכל‬
‫כדי להגיע לכושר שיא‬ ‫במטרה לחתור לאורך ארבעת הנהרות.‬
‫זו הייתה תחילתו של החלום.‬
‫- הודו, נפאל, הר קאליאש,‬ ‫הנהרות קרנאלי, סוטלג', צנגפו ואינדוס -‬
‫כשחזרתי הביתה מהשנה הראשונה ההיא בנפאל,‬
‫הסגנון הזה של קיאקינג חלוצי‬
‫הוא שהגדיר את מודל הפעולה עבור קליפורניה.‬
‫קליפורניה -‬
‫באביב שלאחר מכן קניתי את מצלמת הווידאו‬ ‫הקטנה והזולה הזו,‬
‫ואז פגשתי את ג'ון, וילי וצ'אק קרן לראשונה.‬
‫זה לא חשוב אם אתה קיאקיסט,‬
‫- וילי קרן -‬
‫אם המהות שלך החלה בנהר או לידו,‬ ‫יש בזה שיעור בענווה. יש תחושה של שייכות.‬
‫יש אחווה.‬
‫בזמנו, לא היו הרבה אנשים שעשו את זה.‬
‫אם הבחנת בקיאקיסט, הייתה התלהבות.‬
‫כשהגעת לנהר שהיו בו קיאקיסטים אחרים,‬
‫מצאת משפחה.‬
‫ברגע שפגשנו את סקוט, ‬
‫- ג'וני קרן -‬
‫אנחנו הבאנו את הקטע שלנו והוא את שלו.‬
‫הוא מנהיג מלידה. אין ספק.‬
‫סקוט החדיר בקבוצה את הרעיון,‬
‫הוא אמר, "אתקע מצלמה בין הרגליים‬ ‫ואקח איתי את הדבר הזה במורד הנהר".‬
‫לג'וני הייתה מצלמת סטילס,‬
‫וצ'אק בהחלט חשב על משהו אחר.‬
‫צ'אק היה הבולט שבחבורה.‬
‫הוא היה הכוח המניע של כולנו.‬
‫לא היה טוב ממנו בעולם באותו זמן,‬
‫והרגשנו שכולנו בקטע.‬
‫אתם לא יכולים להצחיק אותו.‬
‫קיאקינג עם וילי וג'וני.‬
‫- צ'אק קרן -‬
‫הם גם שני החברים הכי טובים שלי.‬
‫קיאקינג עם החבר'ה האלה‬ ‫הוא אחת המטרות פה.‬
‫וזה אוטומטית מעלה את מפלס האנרגיה.‬
‫אתה מרגיש טוב יותר‬ ‫כשאתה מסתכל למטה מראש המפל‬
‫ורואה את שני האחים שלך‬ ‫מחייכים במערבולת.‬
‫אני הפכתי להיות הבחור-בלי-המצלמה.‬
‫אני לא חושב על זה,‬ ‫אני דואג לקבוצה, לחגורות ההצלה ולמה שקורה.‬
‫אז כולנו ביססנו את מקומנו על הנהר.‬
‫והתחלנו להפגיז כצוות.‬
‫זו הייתה קבוצה אקלקטית‬ ‫של ילדים מכל רחבי העולם,‬
‫וכולנו, מסיבה כלשהי,‬
‫כבר ראינו הכול באותו זמן.‬
‫היה בסיס של ידע,‬
‫אבל היה הרבה מקום להרחיב את הידע הזה.‬
‫אני באמת מאמין שזו הייתה‬ ‫נקודת מפנה בהבנה של גבולות האפשר בקיאק,‬
‫בגלל הציוד ובגלל הסרטים שצילם אחי.‬
‫היינו חוזרים ומסתכלים‬ ‫על צילומי הווידאו הקטנים שלו,‬
‫ואיש לא תיעד דברים כאלה קודם.‬
‫ואז אמרנו, "בואו נקים חברת הפקה‬ ‫ונראה לאן זה מוביל".‬
‫והיו הזדמנויות בכל מקום.‬
‫לראשונה בתולדות הקיאקינג‬
‫התגבשה קבוצה של אנשים‬ ‫שהתמקדה אך ורק בקיאק.‬
‫זה הכול.‬
‫אני ממש זוכר שתהיתי,‬
‫- טוד סטנלי, יוצר סרטים -‬
‫"איך אפשר להרוויח כסף מזה?"‬
‫צפינו בסרטים אחרים על קיאקינג אקסטרים.‬
‫בזמנו לא היו כל כך הרבה.‬ ‫היה "סאות'רן פרייד קריקן".‬
‫- סאות'רן פרייד קריקן‬‫ -‬
‫בואו נראה, מה אתם הייתם עושים במצב כזה?‬
‫אז ככה אפשר לעשות כסף.‬ ‫אפשר להתחיל לעשות סרטי קיאקינג.‬
‫הסרט הראשון שלהם היה‬ ‫"גוד טו דה לאסט דרופ".‬
‫סרט מדהים ברמות.‬
‫פאק, הוא היה מה-זה טוב. ראיתם אותו?‬
‫עד כמה שהסרטים הראשונים היו קיטשיים,‬
‫בזמנו, הם חוללו סערה בעולם ה"מים הלבנים".‬
‫וכך נולדה חברת "דריפטווד הפקות".‬
‫הפכתי ממדריך קיאקינג‬ ‫לצלם קיאקינג עבור אחי.‬
‫הוא הבין שככל שייטיב להשתמש במצלמות‬ ‫ולזכות בפרסים, כמו פרס האמי שלו,‬
‫כך יצליח לגייס תקציבים גדולים יותר‬
‫שיאפשרו מסעות גדולים יותר.‬
‫היה מרגש להיות אימא שלהם.‬
‫הם התפרסמו מאוד.‬
‫עשינו את הדבר הנכון,‬ ‫במקום הנכון ובזמן הנכון.‬
‫וקיאקינג נהיה להיט מטורף.‬
‫קדימה, סקוט.‬
‫כן!‬
‫ראית את זה? חולני.‬
‫זו הייתה תקופה מאושרת מאוד.‬
‫הכול היה בסדר בעולם. הצמחנו כנפיים.‬
‫איך זה היה?‬ ‫-זה היה חולני.‬
‫הכי טוב שעשיתי עד עכשיו. מה איתך, סקוטי?‬
‫אז לאן אתה הולך עכשיו?‬
‫אני נוסע לקולורדו, לחתור שם בקיאק.‬
‫- הקניון השחור של הגניסון, קולורדו -‬
‫בקיץ ההוא שמענו‬ ‫על הקניון השחור של הגניסון.‬
‫זהו מונומנט לאומי.‬
‫ערוץ עמוק מאוד ברמת קולורדו.‬
‫החלטנו להישאר קרובים יותר למפלס הנהר.‬
‫חיפשנו דרך חדשה לחבר את חלקי המסלול הזה.‬
‫כשחותרים במורד הנהר הזה,‬ ‫פעמים רבות הזרם "נעלם"‬
‫וצריך להיות בטוחים שהמסלול בר ביצוע.‬
‫צ'אק הלך לבדוק שזה בר ביצוע.‬
‫צ'אק חתר, נכנס בסלע בתוך המים‬
‫ונתקע די מהר,‬
‫המים הגיעו עד למותניו והוא נעלם.‬
‫בפרק הזמן שבו הסתכלתי קדימה‬
‫הסתובבתי לבדוק במעלה הזרם, ושוב קדימה,‬ ‫המים כבר הכניעו את צ'אק בזרם חזק מגבו.‬
‫זה היה שבריר של רגע, מומנטום, מה שלא יהיה.‬
‫אז זה קרה.‬
‫אפשר לומר שהקרבה שהייתה בין צ'אק לסקוט‬
‫לא שונה בהרבה מהקרבה שהייתה ביני לצ'אק.‬
‫היינו אחים.‬
‫הם גדלו סביב זה.‬
‫הם גדלו סביב מערכת היחסים הזאת, כמו כולנו.‬
‫באותה שנה, הוא היה השביעי שטבע,‬
‫וארבעה או חמישה מהם היו במעגל החברים שלנו.‬
‫זה נהיה אכזרי.‬
‫כאילו, "מה לעזאזל אנחנו עושים?"‬
‫כשצ'אק מת,‬
‫אז, לדעתי, זה הפך לקטע‬ ‫הרבה יותר רציני בשביל סקוט.‬
‫זה הקצין אותו עוד יותר.‬
‫הרגש שאני התקבעתי עליו היה כעס.‬ ‫נהייתי אדם כועס מאוד.‬
‫אם היית לא בכושר, אם היית לא יציב רגשית,‬
‫אם הפגנת חולשה נפשית כלשהי,‬
‫היית סיכון לבטיחות המסע.‬
‫ולכן הורחקת, באופן מיידי.‬
‫במקום לבוא ולשאול,‬ ‫"היי, בנאדם, הכול בסדר איתך?"‬
‫אמרנו, "לעזאזל.‬
‫אם אתה מתפרק, תתקפל ולך מפה".‬
‫זה הפרוטוקול הרגיל, לא? זה הכומר.‬
‫כבוד הכומר, האם תמחל לי על כל חטאיי?‬
‫לא ניהלנו בינינו הרבה שיחות נפש‬
‫על הרגשות שלנו.‬
‫החלפנו חוויות בדרך הכי טובה שהיכרנו,‬
‫כלומר פתחנו בקבוק ויסקי,‬ ‫חגגנו עליו קצת והעלינו זיכרונות,‬
‫אבל לא בהכרח למדנו הרבה על עצמנו.‬
‫הוא שיתף אותי, בשנים הראשונות,‬
‫על שנות ההתבגרות הקשות שלו.‬
‫אני חושב שזה שרט אותו‬
‫ואילץ אותו למצוא מגננות.‬
‫והוא עשה זאת‬ ‫על ידי הפגנת קשיחות כלפי אחרים.‬
‫איבדתי יותר מדי חברים.‬
‫כמה קל היה להם להיות מניאקים.‬
‫כאילו, "אתה לא מתאים לזה. תתחפף."‬
‫איש מאיתנו לא ידע איך להתמודד עם זה.‬
‫כל פעם שנהיה קשה, הייתי רץ לנהר.‬
‫אתה מאבד בן אדם, כן?‬
‫אתה רוצה…‬
‫אתה רוצה אותו בחזרה. אתה רוצה למצוא אותו.‬ ‫אז אם לא תחתור לא תמצא אותו.‬
‫הדרך הטובה ביותר להתחבר אליו‬ ‫הייתה לחזור לנהר.‬
‫היינו מוכרחים להתאהב שוב בקיאקינג‬
‫ולהצית מחדש את מה שהתחיל‬ ‫בקליפורניה בשביל כולנו,‬
‫אבל להחיל את זה על תנאי שטח קיצוניים יותר.‬
‫וגם, בשביל סקוט, זה הכשיר את הקרקע‬
‫לקראת ארבעת הנהרות.‬
‫- טיבט -‬
‫הפעם הראשונה שבאמת חזרנו לפעילות יחד‬
‫הייתה בקרנאלי העליון.‬
‫- נהר הקרנאלי, הראשון מבין ארבעת הנהרות -‬
‫אתה מצלם?‬
‫עבור חותרי נהר,‬ ‫להר הקאילאש יש משמעות מיוחדת מאוד.‬
‫לפי אמונתם של ההינדים,‬ ‫כאשר יורד גשם על הר הקאילאש,‬
‫הוא מחלחל אל מתחת לאדמה‬ ‫ומקיף את ההר שבע פעמים.‬
‫ואז הוא נובע לארבעה כיוונים עיקריים ‬ ‫במורד מחלפות השיער של שיווה.‬
‫מערבה זורם נהר הסטלוג',‬ ‫צפונה זורם נהר האינדוס,‬
‫מזרחה זורם נהר הצנגפו,‬ ‫ודרומה זורם נהר הקרנאלי.‬
‫בנהר הקרנאלי נתחיל את המסע שלנו.‬
‫עלייה לרגל להר הקאילאש,‬
‫ואז חתירה בקיאק‬ ‫במורד ארבעת הנהרות הגדולים שזורמים ממנו,‬
‫מבחינתי, זה היה שיא השיאים‬ ‫שאפשר לשאוף אליו בספורט הזה.‬
‫עשינו את דרכנו במורד המקורות‬ ‫של נהר הקרנאלי.‬
‫ואנחנו מסתכלים על השיפוע הראשון‬ ‫בערוץ הקרנאלי העליון.‬
‫זה היום הראשון מתוך כעשרים.‬
‫אנחנו יורדים פנימה ונדרשים לנו‬ ‫שבעה ימים לנווט במקורות הנהר.‬
‫הקניון הראשון היה בלתי נמנע.‬
‫קירות סלע בגובה 2,400 מטרים.‬
‫אתה בקניון. באמצע שום מקום.‬
‫הדרך היחידה החוצה היא במורד הזרם.‬
‫אתה לבד.‬
‫מה קורה, סקוט?‬
‫יורד קצת גשם.‬
‫אתה מודאג?‬
‫זה לא מועיל בשום צורה.‬
‫כשנכנסנו ללב נהר הקרנאלי‬
‫הייתה זו בדיקת אומץ לכולם.‬
‫אבל כנראה בעיקר עבור צ'רלי.‬
‫הוא חש באופן קיצוני שאולי הגזמנו קצת.‬
‫זה… קניון גדול, אני אומר לכם.‬
‫הוא חרג מאזור הנוחות שלו.‬
‫התחלתי להרגיש כמו באזור מלחמה‬ ‫כשהייתי שם. זה מחרפן.‬
‫הרגשתי שהם חותרים טוב ממני,‬
‫וזה ממש שבר אותי.‬
‫היה שם ממש קשה.‬
‫ראיתי הרבה אנשים. נוכחתי ברגע שהם עזבו.‬
‫זה לא נמשך לנצח. צריך שתבער בך אש פנימית.‬
‫וברגע שזה מפסיק להיות יציב, זה נהיה מסוכן.‬
‫ואז יצאנו מהערוץ הזה. ולמחרת,‬
‫הוא החליט שלא ימשיך איתנו הלאה משם,‬
‫ואני חושב שלא הבנתי אז שזה יהיה לנצח.‬
‫זה היה רגע מכונן עבור צ'רלי ועבורי‬
‫כי זו הייתה הפעם האחרונה שחתרתי איתו.‬
‫צ'רלי הבין את ההיסטוריה,‬ ‫את ההיסטוריה העתיקה.‬
‫זה היה חלומו של צ'רלי כשם שהיה‬ ‫החלום שלי לחתור בכל ארבעת הנהרות.‬
‫להתראות, אחי.‬
‫סבבה. תשמרו על עצמכם.‬ ‫-גם אתה.‬
‫נתראה בבית.‬
‫ראיתי את עצמי כמורה הרוחני של סקוט.‬
‫והינה, הוא יותר מוכשר ממני‬ ‫ואלוהים, לסקוט יש סיכוי טוב להצליח.‬
‫היה ברור שתפקדנו ברמה אחרת,‬
‫וזה שבר לי את הלב.‬
‫בסופו של דבר סיימנו,‬
‫וזה היה, נכון לאותו זמן, אחד ממסעות הנהר‬ ‫הכי משפיעים ומרתקים שעשיתי.‬
‫כעבור זמן לא רב פגשתי את מייקי ואלן‬
‫לקראת החתירה בשיפוע הראשון של נהר הסטלוג'.‬
‫- הודו -‬
‫סקוט סיפר לי לראשונה על חלומו לחתור בארבעת‬ ‫נהרות הקאילאש בזמן שהיינו בנהר הסטלוג'.‬
‫- סטלוג', השני מבין ארבעת הנהרות -‬
‫בהשוואה לספורט אחר,‬
‫- מייקי אבוט, משלחת הסטלוג' -‬
‫אני מניח שזה כמו טיפוס‬ ‫על ההר הגבוה בעולם מ-4 כיוונים.‬
‫אחד המאפיינים העיקריים של הסטלוג' הוא‬
‫- אלן אלרד, משלחת הסטלוג' -‬
‫קיר בגובה 900-800 מטרים‬ ‫שהנהר זורם למרגלותיו.‬
‫בשבילי זו הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שחתרתי עם סקוט.‬
‫ייתכן שחש קצת תסכול‬ ‫כי אולי היינו קצת איטיים.‬
‫הוא היה רגיל להסתער במלוא המרץ.‬
‫אבל בסוף, כולנו הסתערנו במרץ.‬
‫לפעמים דרגת הקושי יכולה להיות קצת מפחידה‬
‫כשאתה יודע שמחכה לך שיפוע של אלפי מטרים.‬
‫אבל התקדמנו יום אחר יום‬
‫והמסע הזה זכור לי היטב‬ ‫כאחת הפעמים הראשונות שבהן הבנתי‬
‫שבחתירה בנהרות האלה בהימלאיה,‬
‫אנחנו מתחרים בסכר ובהרס הנהר כתוצאה ממנו.‬
‫כיום המקטע הזה, אחד המקטעים‬ ‫הכי מגניבים, עמוקים וגועשים שיש, מוצף.‬
‫יופי של מים לבנים.‬
‫ויש לנו פה חבורה גדולה של אנשים‬
‫שמחכים לחגוג איתנו כאן ברמפור.‬
‫אני חושב שאחרי הסטלוג' היינו ממש משולהבים‬
‫בעיקר כי בילינו כל לילה‬ ‫בדיבורים על נהר הצנגפו.‬
‫- נהר הצנגפו -‬
‫הצנגפו, מבחינה לוגיסטית,‬
‫היה ברמה אחרת לגמרי. מפלצתי.‬
‫אני זוכר שפניתי לצ'רלי,‬
‫ואמרתי לו,‬ ‫"היי, אני הולך ברצינות על הצנגפו‬
‫ואני רוצה אותך שם".‬
‫עד אז כבר הייתי עמוק בקטע של צילום,‬
‫הייתי מבוגר יותר ופחות עסקתי בקיאקינג.‬
‫ולכן לא היה לי חשוב כל כך‬ ‫לכבוש את יעד ארבעת הנהרות.‬
‫אבל באמת, העתיד שלי היה צילום הדור הבא.‬
‫בשביל צ'רלי ובשבילי הצנגפו היה אובססיה.‬
‫- צנגפו, הנהר השלישי מבין הארבעה -‬
‫מדובר בערוץ העמוק בעולם.‬
‫מצד אחד מתרומם הר הגיאלה פרי‬ ‫לגובה 7,600 מטרים‬
‫ומצד שני מתרומם הר נמצ'ה ברווה‬ ‫לגובה 7,600 מטרים.‬
‫ואתה יורד בערוץ הזה לאורך 240 ק"מ.‬
‫זה שיפוע של 3,660 מטרים‬
‫בנהר שזורם מהרמה הטיבטית בקצב אסטרונומי.‬
‫באותו זמן היה צוות נוסף, צוות וייטווקר.‬
‫התחלתי לחשוש שהחבר'ה האלה ישיגו אותנו.‬
‫הם הגיעו לשם והתארגנו‬
‫וכעבור זמן לא רב, דאג גורדון פספס מהלך‬
‫נסחף למרכז הנהר ונעלם.‬
‫כשזה קרה, טרגי ככל שזה היה,‬
‫הבנו שאנחנו צריכים להוריד הילוך.‬
‫הצטברו טונות של ציפייה דרוכה‬
‫וחודשים שבהם סקרנו מפות לוויין ופחדנו.‬
‫תוסיף לזה את חוסר הנגישות הפוליטית‬
‫וזה הופך במהירות למשהו גדול מהחיים.‬
‫- סין -‬
‫היו כל כך הרבה מרכיבים‬
‫וביליתי כל כך הרבה לילות ללא שינה‬ ‫בתכנון המסע הזה.‬
‫מכרתי את נשמתי בכל כך הרבה מובנים.‬
‫כדי שאוכל להוציא את זה לפועל,‬
‫הייתי צריך לגייס רק את הטוב ביותר.‬
‫היום הזה הוא…‬
‫- סטיב פישר, חבר במשלחת הסטלוג' -‬
‫יום היסטורי.‬ ‫היום, סקוט לינדגרן, ג'וני קרן, וילי קרן‬
‫דסטין נאפ, מייק אבוט, אלן אלרד וסטיב פישר‬
‫יחתרו במורד נהר היארלנג צנגפו.‬
‫הוא יהיה מלא על גדותיו. הנהר בהחלט גדול.‬
‫הסתחררתי בגלל זרם חוזר…‬
‫וכשהתגלגלתי, נחבטתי בחזרה למעלה.‬
‫זה נהיה קטע די נבזי.‬
‫אני לא יודע אם דסטין הצליח לצלם את זה‬ ‫או לא, אבל חטפתי חזק.‬
‫נפלתי לבור.‬
‫לא חשבתי שאצליח לצאת מזה.‬
‫יום ארוך.‬
‫אנחנו כ-8 ק"מ מעל מפלי ריינבו.‬
‫האשד הזה פה הוא הכניסה לערוץ העיקרי‬
‫וסומן כבעיה העיקרית במפות שלנו.‬
‫זו ההתמדה.‬
‫זו כברת הדרך הארוכה. זה הסבל.‬
‫אין טוב מהתפלשות טובה בסבל.‬
‫מה אני אגיד לכם, פשוט נמשכתי לזה.‬ ‫אהבתי את זה.‬
‫אני יושב ממש מעל‬
‫אחד המקומות העוצמתיים ביותר, לדעתי,‬ ‫על פני כדור הארץ.‬
‫מפלי ריינבו – מפל בגובה כ-20 מטרים.‬
‫וממש מתחתיו מפל בגובה כ-30 מטרים‬
‫שניזון מעוצמתם של הרי ההימלאיה.‬
‫המסע שלפנינו פונה למסלול אחר.‬
‫נאלצנו לטפס בדרך‬
‫שעדיין מהווה מכשול גדול במסענו.‬
‫היה זה אחד המקטעים המאתגרים ביותר.‬
‫מעידה אחת ואתה נופל 600 מטרים לתוך הנהר.‬
‫לא אמרו לי שאנחנו‬ ‫מטפסים על נמצ'ה ברווה על הדרך.‬
‫אני רק מקווה שכולנו נצליח לרדת מפה‬
‫כי מחכה לנו חתיכת שיפוע פראי.‬
‫לומדים הרבה ובמהירות‬ ‫על טיבם של אנשים ועל התפקוד שלהם‬
‫כשאתה מתגייס למשימה לא בהכרח קלה.‬
‫אלה חיים תחת זכוכית מגדלת.‬
‫זה עתה עברנו דרך בגובה 3,650 מטרים.‬
‫והסבלים אומרים, "אם לא תשלמו לנו סכום כפול‬
‫מכפי שהתכוונתם לשלם,‬ ‫נשאיר אתכם כאן למעלה".‬
‫הם איימו להשתמש באלימות.‬
‫מה המספר?‬
‫האנשים האלה יבואו לגנוב הכול ולפגוע בנו.‬
‫תפסיק לבלבל את המוח על כסף! שמעת אותי?‬
‫אני חושב שסקוט איבד את העשתונות.‬
‫זו הייתה הפעם היחידה‬ ‫שבה נחשפתי לחלק מהחספוס שלו.‬
‫אנשים אולי יגידו העצבנות שלו.‬
‫לעזאזל!‬
‫כן? מה תעשו?‬
‫זה הפתיע אותי.‬
‫האם זה מתח?‬
‫או יש בזה עוד משהו?‬ ‫משהו השתבש לו בראש?‬
‫כבר נדפקנו.‬ ‫-לא נדפקנו. אנחנו בצרות.‬
‫אבל לא נדפקנו לגמרי.‬
‫כרגע אין לנו ברירה‬ ‫אלא לשלם להם את הסכום שהם מבקשים.‬
‫ברגע שמגיעים לטווח של 30-25 יום,‬
‫כל הדינמיקה מתחילה להשתנות.‬
‫הכול נהיה הרבה יותר פגיע‬
‫ולא הייתה לי הפוגה כל אותו הזמן.‬
‫מה שקרה היום היה הפעם הראשונה‬ ‫בעשר שנותיי בהימלאיה,‬
‫שהוחזקתי כבן ערובה ונשדדתי‬ ‫על ידי 43 הסבלים שלנו.‬
‫אנחנו יוצאים לכיוון פאיו, וטוב שכך.‬
‫אני חושב שכולנו מוכנים להסתלק מפה.‬
‫הותקלנו שם בערך אלף פעמים.‬
‫כלומר, בכל יום קרה משהו‬
‫שאיים על המשך קיומו של המסע.‬
‫העובדה שהצלחנו… עד היום‬ ‫כשאני מסתכל לאחור אני פשוט נדהם.‬
‫כשחזרתי הביתה מהצנגפו‬
‫הייתי סחוט פיזית ונפשית.‬
‫חבר'ה, בוקר טוב. ברכותיי.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫סקוט, אתה, כפי שאמרנו,‬ ‫חותר קיאק ברמה עולמית.‬
‫אבל אפילו אתה אמרת, "וואו…"‬
‫החוויה בנהר הצנגפו‬ ‫ללא ספק גבתה מחיר גבוה מכולם,‬
‫אבל אעז לומר שבעיקר מסקוט.‬
‫וזה שינה הכול.‬
‫בספורט הזה, מבחינה נפשית,‬
‫אתה מחזיק מעמד‬ ‫ימים על גבי ימים ללא הפסקה,‬
‫ואז, כשהיינו מסיימים‬
‫היינו כל כך מותשים מהמאמץ הנפשי הזה‬
‫שהדרך היחידה שהכרנו להשתחרר הייתה לשתות.‬
‫להיכנס לזה מחדש, זה אחד הקטעים‬ ‫הקשים ביותר כשאתה במקומות האלה.‬
‫עוד ארגז בירה!‬
‫זה כל מה שאי פעם היה לי!‬
‫איך לספוג ולהמשיך להשתמש בזה בחיי‬
‫ולא רק להיזכר ולחשוב‬ ‫"הלוואי שהייתי עדיין שם"?‬
‫אז אתה פשוט מוצא את עצמך בדפוס התנהגות הזה‬
‫שבו אתה נותן גז עד הסוף,‬ ‫מסוגר במשך ימים ללא הפוגה,‬
‫יוצא מזה, שותה בלי הכרה,‬ ‫ממלא מצברים, נכנס לזה שוב,‬
‫וחוזר חלילה.‬
‫זה אורח חיים מטורף.‬
‫כשמסיימים מסע חלוץ גדול‬ ‫שזוכה לתשומת לב רבה,‬
‫הדבר הראשון שכולם שואלים אותך זה מה הלאה?‬
‫זה מה שרצית לעשות.‬
‫אתה בן 30 כעת,‬ ‫אז מהי ההרפתקה הגדולה הבאה?‬
‫באותו זמן, שקלתי לעשות את נהר האינדוס.‬
‫זה היה הנהר הרביעי והאחרון.‬
‫עד כה חציתי את הסטלוג', הקרנאלי והצנגפו.‬
‫נשאר נהר האינדוס.‬
‫ואז פקיסטן הייתה לגמרי מחוץ לתחום‬ ‫עבור כל סוג של תיירות.‬
‫הרגשתי שאני צריך לקחת פסק זמן‬ ‫ולנשום קצת אוויר.‬
‫וזה היה העניין. לא קיבלתי פסק זמן.‬
‫עשינו סיבוב ברחבי ארה"ב, זכינו להצלחה,‬
‫ואני ממש מקווה שתיהנו מהתוכנית הערב.‬
‫הטיסו אותי בכל רחבי המדינה‬ ‫כדי לקדם את הסרט‬
‫והייתי צריך להשתתף בתוכנית טלוויזיה.‬
‫זה היה משהו שלא הייתי רגיל אליו.‬
‫לא ידעתי איך להתמודד עם זה,‬ ‫ונתתי לזה לסחוט את שארית כוחותיי.‬
‫לפני כן, הכול סבב סביב קיאקינג.‬
‫ואז, פתאום, הכול התמקד יותר בהפקה.‬
‫אין ספק שזה היה שינוי ומעבר מבחינתו‬
‫לתקציבים גדולים יותר,‬ ‫וכעת אתה מחויב לתוצאות.‬
‫כעת אתה מחויב להישגים.‬
‫לאנשים יש מנעד ציפיות שונה לגמרי ממך.‬
‫זה היה כמו עבודה במשרה מלאה,‬
‫וזה היה כמו תפקיד בתאגיד כלשהו‬
‫בעבודה מול נותני חסות כבדים וכסף גדול.‬
‫אני חושב שזו הייתה נקודת מפנה בשביל כולם‬
‫בכל הקשור לבילוי עם סקוט‬ ‫ויציאה למסעות איתו.‬
‫הוא ניהל איתי שיחה אחת‬ ‫שחרגה באופן בולט מאחרות.‬
‫הוא אמר, "לא מעניין אותי‬ ‫אם אחצה בהצלחה את הנהר הזה.‬
‫מעניין אותי רק לצלם את התמונות‬ ‫ולשלם את המשכנתה".‬
‫מעולם לא שמעתי את סקוט מדבר ככה.‬
‫זה ההפך ממה שאנחנו מנסים לעשות.‬
‫אנחנו שם בדיוק כדי לחצות את הנהר בהצלחה.‬
‫בשנים הבאות התחלתי לנסוע לאפריקה.‬
‫- הנילוס הלבן, אוגנדה -‬
‫כנראה לא הייתי במצב פיזי ונפשי כל כך טוב,‬
‫אבל שמנו פעמינו לפארק מרצ'יסון פולס.‬
‫בכל הנוגע למסעות נהר,‬ ‫זה היה אחד המפחידים ביותר שעשיתי.‬
‫מצד אחד הגדה הימנית,‬ ‫שם מסתובב צבא המחתרת של האל.‬
‫המים שם לבנים בטירוף.‬
‫ויש שם תנינים והיפופוטמים‬ ‫בריכוז הגבוה ביותר בעולם.‬
‫מסוג המקומות‬ ‫שצריך להתייחס אליהם ברצינות רבה.‬
‫אם משהו משתבש במים הלבנים,‬
‫ייתכן שמשהו יחכה לך במורד האשד.‬
‫מסוג המסלולים שעשיתי פעם אחת בלבד‬
‫ואני לא מתכנן לחזור עליהם.‬
‫בטיול הזה, שמתי לב שמשהו קורה לאחי.‬
‫הוא הרגיש חלש פיזית.‬
‫הוא ידע שעליו להסתיר את הפחד הזה. הוא ידע‬ ‫שאסור לו להיות הבחור שיפיל את הקבוצה.‬
‫הוא מכיר את הכללים.‬
‫הדבר הראשון ששמתי לב אליו‬ ‫הוא שהחתירה שלו לא הייתה באותה רמה.‬
‫מה שהתחיל לקרות זה…‬
‫כשהייתי מבצע גלגול,‬
‫הייתי מאבד את ההתמצאות במרחב.‬
‫לא התעלפתי, אבל לא ידעתי איפה אני.‬
‫והתקשיתי להתרומם בחזרה.‬
‫וזה היה המקום האחרון בעולם‬
‫שרצית להתמודד בו עם גלגול שמסתיים הפוך.‬
‫סוג הלחץ שסקוט היה מפעיל‬ ‫על אנשים בקבוצה היה‬
‫שאם מישהו אינו חותר ברמה מספקת,‬ ‫עליו לדווח להם.‬
‫"הפעם עליך להישאר בחוץ."‬
‫אז בקטע של המרץ', בפעם הראשונה,‬
‫הוא היה הבחור שאיתו ניהלו את השיחה הזאת.‬
‫פרשתי מהמסע הזה.‬
‫אמרתי לעצמי,‬
‫"אקח שלושה חודשי חופש.‬ ‫אני צריך לברר עם עצמי מה קורה כאן".‬
‫ולא הצלחתי להבין מה זה בדיוק.‬ ‫הלכתי לרופא כמה פעמים,‬
‫ונראה היה שכל המדדים שלי די טובים.‬
‫אולי זהו זה, אולי אני פשוט מזדקן ו…‬
‫ועשיתי מסלול מרשים.‬
‫אבל אני חושב שאינטואיטיבית‬
‫הרגשתי שיש פה משהו עמוק יותר בשלב ההוא.‬
‫אתה לא יכול לתפקד בכזה לחץ לנצח.‬
‫אי אפשר לנצח בכול, נכון? אם כי אפשר לנסות.‬
‫הדבר היחיד‬
‫שבאמת נאחזתי בו היה נהר האינדוס.‬
‫זה היה חלל פעור בנשמתי.‬
‫כלומר, ידעתי שאני מוותר על זה כשפרשתי.‬
‫ו…‬
‫פרשתי.‬
‫מבחינת סקוטי, שחווה את השינוי הזה…‬
‫את הבלבול מבחינה מקצועית, כלומר, אני כבר‬ ‫לא בטוח אם אני עוד אוהב את מה שאהבתי…‬
‫עכשיו אני לא על הנהר, עכשיו אני לא בריא‬
‫ועכשיו אני לא על הנהר כי אני לא בריא.‬
‫זה מצב שעלול לגרום טלטלה מטורפת לכל אחד.‬
‫הוא היה הולך לפאב. הוא לקח הכול בהגזמה.‬
‫השתמשתי בכל דבר.‬ ‫הייתי הבחור שתמיד מבקש תוספת.‬
‫כל דבר שגרם לי להרגיש טוב יותר.‬
‫ואז, בסופו של דבר,‬
‫לאט אבל בטוח,‬
‫אחד אחרי השני, כולם התחילו להיעלם לי.‬
‫וזה היה הכלא הכי דפוק‬
‫כי אתה פשוט לבד.‬
‫שלושה חודשים מחוץ לנהר‬
‫הפכו לשמונה שנים ארוכות.‬
‫אני בבית לבדי,‬
‫ומתחיל לכאוב לי הראש.‬
‫אני מתחיל לראות כפול, הכול זז.‬
‫ואז אני פשוט מתעלף.‬
‫פשוט שכבתי שם,‬
‫וכשהתעוררתי, הראש שלי כאילו התבקע לשניים.‬
‫כאילו, משהו לא בסדר.‬
‫אני צריך לברר מה קורה פה.‬
‫הלכתי לרופא.‬
‫סיפרתי לו מה קרה,‬
‫והוא אמר, "בוא נצלם את המוח שלך".‬
‫ככה התחיל הכול.‬
‫קיבלתי שיחת טלפון.‬
‫זה היה בלילה.‬
‫ואז הוא אמר,‬
‫"מתברר שיש לי גידול במוח‬ ‫בגודל של כדור בייסבול קטן‬
‫בחלק האחורי של הראש".‬
‫נפלתי על הברכיים.‬
‫מן הסתם אחד הרגעים האיומים בחיי.‬
‫לסקוט יש אדנומה של יותרת המוח.‬
‫גידולים ביותרת המוח מתגלים בכמה דרכים.‬
‫אנשים הסובלים מכאבי ראש קשים פונים‬ ‫לחדר המיון, נסרקים ורואים את זה.‬
‫החשש העיקרי הוא אובדן ראייה.‬
‫הגידולים עלולים לדמם מדי פעם.‬
‫וכשהם מדממים, הגידול אינו גדל במהירות,‬
‫אבל הנפח גדל במהירות‬ ‫כי הדימום ממלא את החלל‬
‫ומפעיל מייד לחץ על עצבי הראייה.‬
‫וכך, כשאנשים חווים כאב ראש נורא‬ ‫כפי שמעולם לא הרגישו‬
‫ואובדן ראייה פתאומי,‬ ‫מדובר במקרה חירום רפואי.‬
‫הם פונים לחדר המיון ומנתחים אותם‬ ‫בדרך כלל תוך 24 שעות.‬
‫הגידול שלו היה גדול מאוד,‬ ‫לחץ על עצבי הראייה שלו,‬
‫והיה צורך לטפל בזה בניתוח.‬
‫ידעתי שצפוי לי ניתוח מוח‬ ‫שיימשך שמונה עד עשר שעות,‬
‫ולא היו ערבויות לתוצאות.‬
‫הגידול נכרך סביב עורק הצוואר הימני שלו.‬
‫זה הפך את הניתוח למורכב יותר‬ ‫מניתוח ממוצע של יותרת המוח.‬
‫עורקי הצוואר עלולים להיפגע‬ ‫כשמנתחים בקרבתם.‬
‫בואו נגיד, אם אחרי הניתוח‬ ‫הוא לא יוכל לתפקד כלל,‬
‫אילו מין חיים אלה בשבילו?‬
‫אבל התרחיש הגרוע מכל הוא מוות.‬
‫פסעתי במסדרון עם המשפחה שלי‬ ‫ועם ג'וני ווילי,‬
‫וזה היה המסדרון הכי ארוך בעולם.‬
‫הגענו לדלת של חדרי הניתוח‬
‫והאחות מסתכלת עליי‬
‫ואומרת, "טוב,‬ ‫זה הזמן לחיבוקים ונשיקות. להתראות".‬
‫יש לי תמונה שלו במחלקה לטיפול נמרץ‬ ‫אחרי הניתוח,‬
‫ולראות את סקוט ככה, גם זה היה מפחיד.‬
‫אני לא מאמין שיש מישהו בלתי מנוצח.‬ ‫נפרדתי מהשקפת העולם הזאת כשצ'אק מת.‬
‫אבל המראה של חבר שלך מחובר לכל המכשירים,‬
‫היה נקודת מפנה מעניינת בשבילנו, ‬ ‫כאילו, "טוב, מה עכשיו?"‬
‫כשהסרנו את הגידול,‬
‫הסרנו הכול מעצב הראייה שלו,‬
‫והרחקנו את כל מה שמילא את אזור האוכף.‬
‫נשאר אולי…‬
‫גידול בגודל של בוטן.‬
‫עדיין נותר האיום שהוא יגדל מחדש‬ ‫כי הקטע הסמוך לעורק הצוואר‬
‫היה בלתי נגיש בגלל הסיכון הרב הכרוך בכך.‬
‫עבר חודש, והראש שלי היה צלול,‬ ‫האוזניים שלי היו צלולות,‬
‫חזרתי להרגיש דברים שכלל לא ידעתי על קיומם‬
‫כי הם לא היו במשך כל כך הרבה זמן.‬
‫כשאתה מרגיש טוב פיזית,‬ ‫זה עוזר ליציבות הנפשית שלך.‬
‫אבל לא דיברתי על זה עם אף אחד,‬
‫ונפלתי חזרה לאותו דפוס התנהגות.‬
‫זה לא היה שונה מכפי שהיה כשנדקר בילדותו.‬
‫הוא הדחיק דברים. הסתיר.‬
‫היה נורא חשוב לו שאיש לא ידע.‬
‫הרי הדרך הקלה ביותר‬ ‫לחמוק מהתמודדות עם משהו‬
‫היא לסגור את זה בבקבוק ולהסתיר.‬
‫זאת לא התמודדות אמיתית, נכון?‬
‫זאת רק הסתמכות על היכולת שלך לספוג את זה.‬
‫ראיתי בגידול שלי חולשה.‬
‫וכל חיי נאבקתי לא להיות חלש.‬
‫פגיעות היא מקום מפחיד להיות בו‬ ‫עבור מישהו שנלחם על בטחונו האישי כל חייו.‬
‫ככל שהחלמתי מבחינה פיזית‬
‫כך התדרדרתי מבחינה נפשית.‬
‫הגידול בבלוטת יותרת המוח‬ ‫הפעיל לחץ על הבלוטה.‬
‫הבלוטה חשובה כדי לגרום לך להרגיש‬ ‫את מה שאתה מרגיש כל יום.‬
‫ההורמונים האלה לא חוזרים כל כך מהר.‬ ‫לפעמים הם לא חוזרים כלל.‬
‫אז אני אומר למטופלים, "תקשיבו, אתם עלולים‬ ‫לחוש רדומים. אתם עלולים לחוש מדוכאים".‬
‫נדרשים חודשים עד שהגוף מכייל את עצמו מחדש.‬
‫סקוט מתבטל ומחכה לסריקות במשך שנה,‬
‫ו"אה, יש לך עוד שישה חודשים".‬ ‫צריך לנהוג במתינות.‬
‫ואופן ההתמודדות שלו‬ ‫לא היה הדבר הטוב ביותר לגידול שלו.‬
‫תמיד קשה לשאול, בתור חבר,‬ ‫"האם החיים האלה קשים לך?‬
‫האם מבחינתך זה מישור ארוך ואיטי‬ ‫אחרי שיאי ההרפתקה שלך?"‬
‫איך בכלל משלימים עם זה?‬
‫פשוט שיוועתי לעזרה‬ ‫ולא ידעתי איך לבקש אותה.‬
‫אני חושב שנקודת המפנה של סקוט, בכנות,‬
‫ואף פעם לא אמרתי לו את זה,‬
‫הייתה כשהגיע לשפל המדרגה‬ ‫וחטף דוח נהיגה בשכרות.‬
‫באותו בוקר,‬ ‫כשהלכתי לאסוף אותו מכלא מחוז סאק‬
‫ונסענו הביתה, חשבתי שזה טלטל אותו קשות.‬
‫הדוח ההוא על נהיגה בשכרות הציל את חייו.‬
‫תמיד האמנתי‬
‫שיש סיבה שבגללה היקום‬ ‫מפגיש אנשים זה עם זה.‬
‫אני זוכרת את הפעם הראשונה שנפגשנו.‬
‫- פטרישה דיימון, יזמית -‬
‫סקוט ואני הכרנו דרך חבר משותף.‬
‫נפגשנו על גבעת סקי וזו הייתה פגישה עיוורת,‬
‫והיה ברור שיש שם משיכה עזה.‬
‫כשפגשתי את סקוט לראשונה,‬
‫זה היה סקוט המחוספס שמחלים מגידול במוח.‬
‫היא הייתה אינטואיטיבית,‬
‫והייתה לה דרך מיוחדת לתקשר איתי.‬
‫והתאהבתי בה מייד.‬
‫לפטרישה המקסימה שלי,‬
‫אני אוהב אותך כל כך.‬
‫הייתה בינינו אהבה עזה ומדהימה.‬
‫הוא הקיף אותי בבועה מגוננת ומעצימה.‬
‫אי אפשר היה להכחיש‬
‫ששנינו ריפאנו‬ ‫שכבות על גבי שכבות של היסטוריה יחד.‬
‫ובכל זאת היה אוקיינוס בינינו.‬
‫הרגשתי לכודה באהבה הגדולה ביותר בחיי‬
‫עם מישהו שלא ידע איך לתת לי להיכנס.‬
‫לא הבנתי למה אני לא יכולה להתקרב‬
‫ואני מאמינה שהלך הרוח‬ ‫שהוא היה זקוק לו בנהר‬
‫תורגם במערכות יחסים לבניית חומה סביבו.‬
‫אם היה לי יום רע בבית,‬ ‫או אם התקשרתי אליו בוכה,‬
‫הוא היה אומר, "תהיי קשוחה, טריש".‬
‫היא פנתה אליי ואמרה,‬
‫"אני לא מסוגלת יותר.‬
‫אתה לחלוטין לא זמין רגשית."‬
‫מבחינתי זה היה,‬
‫"אנחנו חייבים למצוא שפה אחרת כדי לתקשר".‬
‫ובאותה תקופה‬
‫עודדתי אותו להשתתף בתהליך טיפולי‬ ‫שבו חושפים דפוסי אהבה שליליים‬
‫ואת אופן ההתנהגות שלנו בעולם והסיבות לכך.‬
‫מי הולך לטיפול?‬
‫רוב שנות נעוריי‬
‫צחקתי על הדברים האלה.‬
‫עם כל כך הרבה דברים הוא לא התמודד בילדותו.‬
‫היו כל כך הרבה דברים שהיה ברור כשמש‬
‫שצריך לרפא במערכות היחסים שלו.‬
‫התחלתי להיפתח לרעיון להיכנע,‬
‫ובשלב ההוא‬
‫גם להקשיב למה שיש לה להגיד, ו…‬
‫הלכתי לקבל עזרה.‬
‫לאט-לאט התחלתי לנהל שיחה.‬
‫ככל שהתחלתי לדבר על זה יותר,‬
‫כך התקדם יותר תהליך ההחלמה.‬
‫הרגשתי שהפגיעות היא כוח, לא חולשה.‬
‫ושפגיעות היא הדרך להתקדם.‬
‫הוא התחיל להתעמק ביוגה, במדיטציה,‬
‫בקריאה, ובהבנה שלשם שינוי‬
‫הוא יכול להוביל עם הלב שלו,‬ ‫ובכל זאת להיות ספורטאי מעולה.‬
‫בשלב מסוים,‬ ‫הוא כבר לא יכול היה לחיות מאחורי המסך הזה.‬
‫הוא ראה את היתרון ביציאה ממנו‬
‫ובהחלטה להעמיד את עצמו בקדמת הבמה,‬ ‫לא כפי שנהג לעשות בעבר,‬
‫לא את ההישגים שלו‬ ‫לא את הנוצות בכובע שלו,‬
‫אלא יותר בסגנון "מי אני עכשיו?‬
‫מהי האמת שלי?"‬
‫עכשיו לא רק החלמתי פיזית,‬
‫אלא נרפאתי מנטלית ורוחנית.‬
‫הוא רצה לנסות שוב קיאקינג.‬
‫ואני חושבת שלא קלטתי לגמרי, או לא יכולתי‬ ‫לקלוט, עד כמה זה חשוב עבורו.‬
‫הדבר היחיד שנותר לו לעשות‬ ‫הוא לעלות שוב על הסוס‬
‫ולהתחיל להיות הספורטאי שהיה.‬
‫אמרתי לעצמי, "צא מהמיטה ולך.‬
‫אל תחשוב על שום דבר אחר,‬ ‫פשוט תכניס את עצמך לראש המתאים‬
‫כדי ללכת ולשבת בדבר הזה.‬ ‫תכריח את עצמך להיכנס לזה".‬
‫ולאט לאט התחלתי לחזור לקיאקינג.‬
‫החודש הראשון היה שיעור בענווה.‬
‫נפלתי למים הרבה.‬
‫פספסתי הרבה מהלכים.‬
‫חטפתי מהלומות על בסיס קבוע.‬
‫זה היה כמו להתחיל מאפס.‬
‫אבל אז התחלתי להרגיש טוב יותר.‬
‫זה התחיל להיות טבע שני בשבילי.‬
‫והתחלתי להרגיש שוב את האהבה‬
‫מעצם שובו של הנהר אל חיי.‬
‫החלמתי.‬
‫ידעתי שעליי לחזור לנורת' פורק פאייט.‬
‫שם הכול התחיל וזה מקום רב משמעות בשבילי.‬
‫אני נכנס למכונית כדי לעלות לנורת' פורק‬
‫ופתאום הילד הזה מופיע, וכך פגשתי את אניול.‬
‫וידעתי שהוא אחד מחותרי הקיאק הטובים בעולם.‬
‫הוא שאל, "אתה נוסע לנהר?"‬ ‫-עניתי, "כן".‬
‫הוא אמר, "יופי. אפשר לקחת איתך טרמפ?"‬ ‫אמרתי, "בכיף, תביא את הדברים שלך".‬
‫- אניול סרסולס, קיאקיסט מקצועי -‬
‫בזמנו, הוא היה האליל. מודל לחיקוי.‬
‫הרבה סיפורים עלו בנסיעה של שעה.‬
‫דיברנו על השאיפה שלו לחתור בארבעת הנהרות.‬
‫והוא שאל, "מה הנהר הרביעי?"‬
‫במקרה באותה שנה תכננתי לנסוע לפקיסטן.‬
‫אז הוא הזמין אותי לאינדוס.‬
‫- נהר האינדוס -‬
‫זה היכה בי כברק בעמוד השדרה.‬
‫לא אאמין עד שנצא לדרך, אבל כן,‬ ‫אמרתי, בוא נעשה את זה.‬
‫מה שאניול עשה בשבילי,‬
‫לעולם לא הייתי עושה למען מישהו אחר במצבי.‬
‫להחזיר אותי לעניינים ולאפשר‬ ‫לי ללמוד מחדש משהו שאיבדתי.‬
‫בהתחלה, הוא היה יותר כמו אליל נערץ בשבילי.‬
‫אתם יודעים, סקוט הגדול,‬ ‫הקיאקיסט הגדול, האגדה.‬
‫אבל כעבור כמה חודשים‬
‫הוא פשוט הפך לחבר קרוב.‬
‫ביליתי את מרבית קריירת הקיאקינג שלי‬
‫בהתכחשות לכל סוג של חולשה. והינה אני כאן,‬
‫כחוליה החלשה ביותר,‬
‫והחברים שלי בקהילת החותרים לא מנדים אותי.‬
‫- "סקוט'ס דרופ, קליפורניה" -‬
‫- 20 שנה אחרי שצלח את השיפוע הראשון שלו -‬
‫נכנעתי לעובדה שאם אפגע,‬ ‫זה כנראה לא אמור היה לקרות.‬
‫שאם אמות בניסיון, שיהיה.‬
‫וזה השלב שבו העבודה מתחילה לתת את אותותיה.‬
‫זה היה מטורף. אני כל כך אסיר תודה, חבר'ה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫נשאתי עיניי אל חבורת ילדים בני 20 ומשהו‬
‫שיחזירו אותי לכושר‬
‫כדי שאוכל לחצות את האינדוס.‬
‫ואני מתכונן לגשת לסריקת אם-אר-איי.‬
‫זו המציאות שלי, פעם בשנה.‬
‫עושים לי סריקה‬
‫ובעקרון היא תראה‬ ‫אם הגידול במצב יציב או לא.‬
‫דוקטור ז'יאן התקשר ואמר,‬
‫"הגיע הזמן לעבור הקרנות, הגידול שלך גדל".‬
‫אני זוכרת שהסבירו מה יהיה עליו לעבור,‬
‫הקרנות ואפשרויות טיפול שונות.‬
‫אני זוכרת בבהירות רבה‬ ‫שבאותה עת סקוט אמר, "על הזין הכול".‬
‫ביטלתי את כל הפגישות עם הרופאים.‬
‫לא רציתי לדעת. לא עניין אותי.‬
‫הצלחתי לחשוב אך ורק‬ ‫על איך להיכנס לראש המתאים‬
‫כדי לחתור בקיאק באינדוס.‬
‫זה כל מה שעניין אותי.‬
‫פקיסטן גרמה לקרע במערכת היחסים שלנו.‬
‫תודה שאפשרת לי לעשות את זה. אלוהים.‬
‫אני או אלוהים?‬
‫הכול, את, אלוהים, הגוף שלי,‬
‫המוח שלי, הגידול שלי, הכול. זה כל כך טוב.‬
‫בשלב הזה הוא החליט חד וחלק‬
‫שאף אחד ושום דבר‬ ‫לא יעמוד בדרכו לחצות את האינדוס.‬
‫ואני חושבת שמבחינתי,‬
‫לא די בכך שהיה לי בן זוג עם גידול במוח,‬
‫היה לי בן-זוג‬ ‫שהולך לסכן את חייו בדרך נוספת.‬
‫איך אני יכולה לשבת בחיבוק ידיים‬ ‫ולחכות להשלכות?‬
‫עמדנו בפני החלטה‬
‫האם להמשיך במסלול האהבה שלנו,‬
‫או לכבד את הנשמות שלנו וללכת איש לדרכו?‬
‫ואני חושבת שהחלטנו לכבד את עצמנו.‬
‫ומבחינת סקוט, זה היה לחתור בנהר הזה.‬
‫גבירותיי ורבותיי, תודה שטסתם איתנו…‬
‫לאן כל זה מוביל, זו השאלה הכי גדולה.‬
‫- פקיסטן -‬
‫אני מת מפחד מההקרנות‬
‫ואני מת מפחד לעבור ניתוח נוסף.‬
‫אני לוחם, ואני אלחם,‬
‫אבל אני חושב ‬ ‫שאם זה יגמור אותי, אז זה יגמור אותי.‬
‫אני חושב שבשבילי, אין ספק שהאינדוס‬ ‫הוא הנהר הקשה ביותר שאי פעם עשיתי.‬
‫ולא רק בגלל מספר האשדות העצום.‬
‫יש למעלה מ-200 אשדות בדרגה חמש.‬
‫- נהר האינדוס, האחרון מבין ארבעת הנהרות -‬
‫זה האורך, והשהייה היומיומית במקום,‬
‫לדחוף את עצמך ולהיות כלוא בתוך ערוץ.‬
‫זה הזוי שאני כאן עכשיו.‬
‫במצבי, בהתחשב בכל מה ששכחתי‬ ‫ובכל מה שעברתי, לא חשבתי שזה יקרה.‬
‫כבר ויתרתי על זה.‬
‫הניתוח בגידול היה אירוע‬ ‫שלימד אותי שיעור בענווה מאין כמותו‬
‫ואז הידיעה שהגידול שוב גדל‬
‫הייתה עוד שיעור מטורף בענווה.‬
‫יש לי שמונה עד עשרה ימים להתארגן.‬
‫אני מרגיש מבורך מאוד ואסיר תודה.‬
‫נהדר שסקוט כאן‬
‫זהו שיא של מפעל חיים,‬ ‫והזכות לחלוק את זה איתו,‬
‫עם אדם שאני כל כך מעריץ, ‬ ‫זו באמת חוויה ייחודית מאוד.‬
‫לא פגשתי את סקוט עד אתמול כשהגענו לפקיסטן.‬
‫לא ידעתי כלום על המחלות שלו,‬
‫או על הבעיות שעבר בשנים האחרונות.‬
‫הוא היה מחוץ לעניינים כל כך הרבה זמן.‬ ‫זו מחשבה שניקרה בי.‬
‫"האם עדיין יש לו את זה?‬
‫האם יצליח לעשות את זה ולחתור באינדוס"?‬
‫כי לא מדובר בנהר רגוע.‬
‫האינדוס הוא שיא השיאים.‬
‫העובדה שאחרי המסע הזה‬
‫הוא חוזר הביתה לסריקת אם-אר-איי‬ ‫לבדוק את הגידול שלו.‬
‫היא סימן שאולי תוחלת החיים שלו לא ארוכה‬ ‫כפי שכולנו היינו מקווים.‬
‫קדימה.‬
‫בהחלט יש לי אחריות להדריך את הצוות,‬
‫לעזור להם במסלולים ובניווט.‬
‫אני די בטוח שאני מכיר‬ ‫את החלקים החשובים ביותר,‬
‫אבל מדובר בכמה מאות אשדות.‬
‫חלק מהאשדות ממש בזה אחר זה‬
‫אז אם היית נופל למים באשד העליון‬
‫מייד היית נסחף לאשד הבא‬
‫לכן אתה בתחושת חוסר ביטחון מתמשכת.‬
‫אתה כל הזמן באי ודאות.‬
‫אתה תמיד על הקצה ותחת לחץ רב.‬
‫לא מדובר בחתירה ללא השלכות.‬
‫אלוהים אדירים. פאק!‬
‫תחזיק מעמד. תפוס את זה.‬
‫תפוס!‬
‫אני לא מצליח להעלות אותך. מצטער. צא.‬
‫כשאניול נפל למים אני חושב שכולנו הבנו‬
‫שאם הוא נפל למים,‬ ‫כל אחד איתנו עלול ליפול למים.‬
‫וזה שינה את רוח הדברים עבורי, באופן אישי.‬
‫לאיש מאיתנו לא נותר כוח‬ ‫לספוג מכה קשה כרגע.‬
‫אנחנו מוכנים להתחמם, לישון טוב בלילה,‬
‫ולנסות שוב מחר.‬
‫אני לא מרגיש שום לחץ לעשות‬ ‫מעבר למה שנוח לי לעשות.‬
‫פשוט אקשיב ללב שלי.‬
‫ואני מקווה שאגיע בחתיכה אחת‬ ‫לתחתית הדבר הזה.‬
‫כבר לא חשוב לי לפתוח מסלול חדש.‬
‫אני רק מרגיש אסיר תודה‬ ‫על כך שאני יכול לחזור למסלול.‬
‫אני מרגיש ממש קטן כרגע.‬
‫היי!‬
‫לעזאזל!‬
‫האשדות ארוכים ומורכבים.‬
‫זה פאזל גדול שאנחנו מנסים להרכיב לאט.‬
‫יש זרמים מרובים מסביב, בורות מסיביים‬
‫שאם מגיעים אליהם נופלים למים בוודאות.‬
‫בכל ענף ספורט‬ ‫הדורות שקדמו לך יוצרים מודל פעולה,‬
‫לוקחים משהו ודוחפים אותו הכי רחוק שאפשר‬
‫עד שמגיע מישהו אחר,‬ ‫צעיר יותר, יצירתי יותר,‬
‫שלומד את מה שאתה עשית מגיל צעיר מאוד.‬
‫ועכשיו, אני חותר עם כל הילדים האלה‬
‫ששדרגו את הספורט הזה לרמה מדהימה כל כך.‬
‫אני מרגיש שאני עצמי מתפתח ולומד שוב.‬
‫כולם במשלחת הזאת היו מדהימים.‬
‫זה היה שונה בהרבה מכפי שהיה כשהייתי בגילם.‬
‫לא היה מעורב בזה אגו.‬
‫זה היה אדיר!‬
‫זו הייתה המשלחת הכי תומכת שהשתתפתי בה.‬
‫היכולת לקבל ולעודד התנהגות כזאת,‬
‫הזכות לקחת בזה חלק,‬ ‫זה כבוד גדול בשבילי בשלב זה של חיי.‬
‫לראות את בני ואת אניול‬ ‫קורעים את הנהר הזה.‬
‫עפתי מזה. נדהמתי.‬
‫- אניול סרסולס -‬
‫- בני מר -‬
‫טיילתי בהרבה מקומות בעולם ואהבתי את כולם.‬
‫אבל המקום הזה ייחודי בשבילי. מיוחד במינו.‬
‫אני מרגיש בבית.‬ ‫והנהרות, ההרים, האנשים הטובים,‬
‫הכול יוצר שילוב ממש מוצלח של מקום טוב‬ ‫לבוא אליו, ליהנות בו ולגלות אותו‬
‫כי האזור הזה לא דומה לשום דבר שראיתי.‬ ‫-לחיים, אחי.‬
‫תודה.‬
‫לחיים, אחי.‬
‫לעזאזל, זה מה-זה טוב.‬
‫הידיעה שמה שאנחנו עומדים להיכנס אליו‬ ‫הוא שיאו של המסלול,‬
‫מעוררת ציפייה כמובן. גם יש קצת מתח.‬
‫במורד הנהר הזה ישנו אשד שציפיתי לו.‬
‫קוראים לו "ניד פור ספיד". הוא כל כך מאיים.‬
‫- סקוט לינדגרן -‬
‫ניסיתי לשלוט בכל דבר בחיי.‬
‫וברגע שהבנתי, בגלל הגידול,‬ ‫שאין לי שליטה על זה,‬
‫נכנעתי לזרם החיים.‬
‫אני כבר לא מנסה לשלוט בתוצאות.‬
‫אני פשוט נוכח עם כל הלב.‬
‫וזה העניק לי כל כך הרבה חופש.‬
‫- מפגש הנהרות אינדוס וגילגיט -‬
‫כן, אחי.‬
‫עשינו זאת!‬
‫תודה, חבר.‬
‫הרביעי! מדהים, אחי!‬
‫אני כל כך שמח שעשינו את זה.‬ ‫-תודה.‬
‫יכולתי לראות בזווית העין את סקוט…‬
‫הוא הרכין את ראשו על שולי הסיפון‬
‫וראיתי כמה זה היה חשוב לו‬
‫סוף-סוף לחצות את הנהר הרביעי.‬ ‫זה היה מסע של 20 שנה.‬
‫בחיי.‬
‫בחיים לא חשבתי שאצליח לעשות את זה.‬
‫עשיתי זאת.‬
‫זה סיפור אמיתי.‬
‫- כעבור שבוע -‬
‫כשחזרתי מהאינדוס,‬
‫המתינה לי סריקת אם-אר-איי.‬
‫חשבתי שבוודאות הוא גדל.‬
‫בוודאות.‬
‫אמרו לי שברגע שהוא מתחיל לגדול,‬ ‫הוא בדרך כלל לא מפסיק.‬
‫ואני נכנס לסריקת האם-אר-איי,‬
‫חושש לשמוע כמה הוא גדל.‬
‫ואני מקבל שיחה מדוקטור ז'יאן,‬
‫"היי, רק רציתי שתדע‬
‫שלא חל שינוי בגידול שלך."‬
‫לא יכולתי להאמין למה שקרה.‬
‫זה היה בלתי נתפס מבחינתי שלקיאקינג‬
‫ולפתיחות לאנשים שסביבי‬
‫הייתה השפעה כזאת על הגידול,‬
‫או על כל דבר, לצורך העניין.‬
‫תארו לעצמכם.‬
‫בסופו של דבר מצאתי משהו, שבמקור ראיתי בו‬
‫חולשה, דבר שמוטט אותי.‬
‫ועכשיו, במבט לאחור,‬
‫זה הדבר הכי טוב שאי פעם קרה לי.‬
‫ואני כאן כדי לחיות ולספר על זה.‬
‫- סקוט נרשם למחקר רפואי‬ ‫שמתמקד באורח חייו בטבע, -‬
‫- במסע הטיפולי שלו ובהשפעתם האפשרית‬ ‫על התפתחות הגידול שלו. -‬
‫- הוא ממשיך לספר את סיפור ההחלמה שלו‬ ‫ברחבי העולם. -‬
‫- מלחמתו בגידול נמשכת. -‬
‫- עם זאת, הרופאים מאמינים‬ ‫שהוא מסוגל לחיות חיים ארוכים ובריאים. -‬
‫הוא עדיין חותר בקיאק במשך כל השנה.‬
‫הינה בחור מדהים.‬
‫- לזכרו של צ'אק קרן -‬
‫טוב מאוד.‬
‫בסדר. יופי.‬