Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MUZIKA ATVERIA DANGŲ... BODLERAS
TV viktoriną „Aš turiu paslaptį“ pristato „Winston“.
Amerikos perkamiausios, geriausio skonio cigaretės.
„Winston“ skonis geras. Puikios cigaretės.
„Winston“ cigaretės su filtru
pristato populiariausią Amerikoje TV viktoriną „Aš turiu paslaptį“.
Mieli dalyviai, dėl vėliau paaiškėsiančių priežasčių
šį poną man iš kairės vadinsime ponu X.
Pasakysiu tik tiek, jog jis - iš Velso.
Jis - velsietis ir dar jis - muzikantas.
Grįšime po 20 sekundžių.
Kiek heroino per dieną įsigyjate?
Po dvidešimt devynis gramus. Keturi ar penki doleriai...
Levitaunas, JAV. Kruopščiai parengta...
Tiesiogiai iš Teksaso valstijos, Dalaso. Oficialiai prezidentas Kenedis...
Vienas, du, trys.
Čia - Džonas Keilas, kompozitorius, muzikantas,
aną savaitę surengęs įspūdingiausią koncertą.
Kuo šis koncertas išsiskyrė iš kitų?
Jis truko 18 valandų.
Gal galite dabar atspėti pono Šencerio paslaptį?
Jis - vienintelis žiūrovas, ištvėręs visas 18 valandų.
Kurių galų?
Kaip šį kūrinį buvo galima ištęsti iki 18 valandų ir 40 minučių?
Kompozitorius Erikas Satė paliko nurodymą.
Čia parašyta, kad šį kūrinį
reikia pakartoti 840 kartų.
Kodėl žmogui gali šauti į galvą liepti atlikinėti kūrinį
- net 840 kartų? - Nenutuokiu.
LU
Vėjas Vėjas pučia
„Jaučiuosi lyg kino teatre.
Ilga šviesos ranka sukasi, skrosdama tamsą.
KALBA LU RYDAS
Mano akys nesitraukia nuo ekrano.
Kadruose - taškai ir brūkšniai.
Aš - pamiršęs save anonimas.
Kaip ir kiekvienas, žiūrintis filmą.
Tai iš tiesų yra narkotikas.“
Svajonėje, man vėjo atneštoje
Į Long Ailandą atsikraustėme, kai man buvo ketveri.
Lu - devyneri.
KALBA MERIL RYD VYNER
Apsigyvenome priemiestyje, Friporte.
Po Bruklino ši nuošali priemiesčio bendruomenė
jam buvo itin svetima.
Mano glėbyje
Vėjas, vėjas
Mama buvo namų šeimininkė.
Tėvas norėjo būti rašytoju.
O močiutė jam pasakė: „Ne, tu būsi buhalteris“.
Taigi, jis tapo buhalteriu.
Tai buvo tipinė...
KALBA ALANAS HAIMANAS
...1950-ųjų šeima, kur visi klausydavo tėvo.
Su tėvu jie bendraudavo mažai. Jo tėvas dirbo.
Jis nebuvo iš tų, su kuriais eitum spardyt kamuolio.
Nežinau, kuo tėvas norėjo matyti Lu Rydą užaugusį.
Gal tikėjosi, kad seks jo pėdomis.
O štai iš manęs jis neabejotinai tikėjosi,
kad išmoksiu virt vištienos sultinį.
Pas mus nebūdavo taip: „Eime į cirką. Eime į muzie...“
Nieko panašaus.
Nors ji išėjo, bet mano meilė...
Vaikystėje lankiau klasikinio pianino pamokas.
KALBA LU RYDAS
Turėjau vieną gitaros pamoką, kai man buvo 10 ar 11.
Atsinešiau „Blue Suede Shoes“ plokštelę
ir paprašiau, kad išmokytų ją groti.
Jie, regis, mokė ne to,
todėl pamokų nebetęsiau.
Gitara išmokau groti klausydamasis plokštelių.
Ritmenbliuzas. „The Paragons“, „The Jesters“, „The Diablos“.
Ir rokabilis.
Lu nuolat man sakydavo,
kad nori tapti roko žvaigžde.
Dar kai mokėmės vidurinėje.
Būdamas 14-ikos įrašiau pirmą dainą „Leave Her for Me“.
Mane labai nuvylė tai,
jog radijo eteryje turėjęs atlikti šią dainą Miurėjus K.,
susirgo.
Ją tada atliko Polas Šermanas, ir aš siaubingai nusivyliau.
Mes visi sėdėjom prie radijo, klausėm.
Gavom 2,79 dolerio autorinį užmokestį.
Beje, tai - daugiau nei uždirbau su „The Velvet Underground“.
Nuskink visus žiedus...
Buvo toks klubas „Hayloft“,
kuriame jis dažnai grodavo vienas.
Palik man mano mylimąją
Tai buvo gėjų klubas.
Kartą paklausiau jo, kodėl jam patinka groti gėjų klube.
Jis atsakė, jog ten - šauni publika.
Prašau palik man mano mylimąją
Jo grupę jau kviesdavo groti.
Nors jis vis dar mokėsi vidurinėje.
DŽONAS
Todėl namie ėmė kilti barniai.
Mes gyvenom močiutės name.
O mano močiutė buvo užkietėjusi tautininkė.
Jai labai nepatiko tai, jog mano mama ištekėjo už anglo.
KALBA DŽONAS KEILAS
Jis nekalbėjo velsietiškai.
Maža to, kad jis buvo anglas, jis dar buvo angliakasys,
ko ji labai nelinkėjo savo vaikams.
Ji padarė viską, kad jos sūnūs ir mano mama gautų išsilavinimą.
Kai ji ištekėjo, ir pas mus apsigyveno mano tėvas,
močiutė uždraudė namuose kalbėti angliškai.
Anglų ėmiau mokytis mokykloje būdamas septynerių,
tad iki tol su tėvu nebendravau.
Ta močiutės antipatija man
buvo tikra neapykanta.
Niūrokai skamba.
Iš pradžių mama mane mokė grot pianinu,
paskui
ji atidavė mane mokytis pas kažką kitą.
Ji mane sutvirtino.
Tada man buvo kokie šešeri ar septyneri.
Radijas kurstė mano vaizduotę.
Tuo metu išmokau pagauti
įvairias užsienio radijo stotis.
Šveicarijos, Maskvos.
Kai mokiausi vidurinėje, ten buvo orkestras, ir aš ten grojau.
Norėjau groti smuiku, bet smuikų jie neturėjo.
Bet buvo altas, taigi, ėmiau groti altu.
Mes grojome Bachą, violončelės kūrinius altui.
Buvo smagu. Puiki patirtis.
Paskui buvo Paganinio „Kaprizai“...
Aš tada nustebinau mokytoją,
pasakęs, kad noriu mokytis Paganinio „Kaprizų“.
Mano mamai teko operuotis krūtis.
Ji buvo paguldyta į izoliuotą ligoninę
už 7 metrų aukščio tvoros.
Tėvas nusivesdavo mane ten ir iškeldavo ant rankų.
Mamos nebuvo namie.
Reikalai krypo blogyn.
Likau vienas.
Tėvas dirbo. O aš jaučiausi vienišas.
Su tėvu negalėjau kalbėti apie tai, kas vyko mano gyvenime.
Su mama irgi negalėjau kalbėti.
Mane ėmė tvirkinti ir aš nežinojau, ką daryti.
Grodavau vieną kūrinį, kurio žinojau pradžią,
bet neprisiminiau pabaigos.
Todėl pabaigą improvizuodavau.
Ir man gana neblogai pavyko.
Aš sukūriau neprastą pabaigą.
Pradžioje labai bijojau.
Nežinojau, kas bus, bet tai vyko.
Matydamas, kad tai vyksta,
pajutau, supratau,
kaip susikurti išeitį iš bėdos.
Bijoti to, kas bus - ne bėda.
Taip gimė improvizacija.
Pamažu man ėmė aiškėti tai, kuo noriu užsiimti.
Ir, manau, priėmiau praktinį sprendimą.
Pamaniau, kad noriu būt dirigentu.
Ir dar labai aiškiai supratau, kad turiu dingt iš Velso.
Ten - jokių vilčių. Troškau kuo greičiau iš ten išvykti.
Tas laikmetis, kai labai bijojau,
bet turėjau groti ir užbaigti elegantiškai,
Tai labai pravertė ateityje.
NIUJORKAS
Nudėjai Europos sūnų
Nusispjovei į jaunesnius nei 21-erių
Bet jūsų mėlyni automobiliai išvažiavo
Tad atsisveikink Ei, ei, viso gero
Į Niujorką karo metais pabėgo menininkai.
KALBA JONAS MEKAS
Taigi, Niujorke susirinko
geriausi menininkai iš Paryžiaus ir Berlyno.
Atsisveikink Su tavim atsisveikins klounai
Niujorkas šeštojo dešimtmečio metu. Dabar einame prie septintojo.
Prancūzų Nouvelle Vague turėjo Cinémathèque Française,
o mes - 42-ąją gatvę.
Kas vakarą eidavome į 42-ą gatvę,
kurioje buvo 15, ne, 20 kino teatrų.
Tuo metu visi menai,
taip pat ir žmonių gyvenimo būdas ėmė keistis.
Visa tai sužydėjo septintajame dešimtmetyje.
Mes - ne subkultūros ar kontrkultūros dalis. Mes esame kultūra!
Dailininkai, muzikantai, kino kūrėjai.
Jiems neberūpėjo tiesiog atpasakoti istoriją.
Poetinis kino bruožas pakylėjo kiną į kitų meno šakų lygį.
1962-ųjų sausio pradžioje
mano studijoje, „Film-Makers Cooperative“
ėmė rinktis visi kino kūrėjai.
Kas vakarą žiūrėdavome filmus.
Ten sukiojosi ir Endis.
Bet aš nežinojau, kad buvo tas Endis.
Jis tiesiog sėdėdavo ant grindų kartu su visais.
Ten jis susipažino su superžvaigždėmis
Mario Montezu, Džeku Smitu ir Džerardu Malanga.
Tai buvo Endžio kino mokykla.
Kai įstojau į Goldsmitą...
DŽONAS KEILAS
...mane pagavo šio universiteto laisvės banga.
Altą ir kompoziciją dėstė Hamfris Searlas.
Jis suprato Keidžą ir tuos, kurie mane žavėjo.
Džonas Keidžas ir „Water Walk“.
Džonas Keidžas buvo žymiausias Niujorko
ir Amerikos muzikos avangardistas.
Bet manau, La Monte pamažu veržėsi į priekį.
Gavau Bernsteino draugijos stipendiją. Jie apmokėjo mano kelionę ir visa kitą.
Atsidūriau aplinkoje su... Ponia Kusevitski buvo dar gyva.
Ji rengdavo popietes studentams.
Mano kūrinių man neleido atlikti, nes jie buvo pernelyg žiaurūs.
Paklausiau organizatoriaus Hario Krauto... Jis pasiteiravo, ar bus žiaurumo.
Mano kūrinį sudarė pianinas
ir jo sukapojimas.
Aš išsiėmiau kirvį.
Pamenu, kaip pirmoje eilėje sėdėjusi moteris išbėgo iš salės.
Tai buvo ponia Kusevitski. Ji apsiverkė.
Aš pasakiau: „Tai bent, man labai gaila“...
Man atsakė, taip, ji išsigando, bet liepė nesijaudinti.
Mes pavaišinome ją kokteiliais. Ir viskas buvo gerai.
Tuo metu susidraugavau su Kornelijumi Kardju.
Suprantate, gera, kai yra žmogus, kuris supranta, ką nori pasakyti.
Kornelijus pažinojo La Monte.
La Monte Jangas buvo, galima sakyt, Džono Keidžo įpėdinis.
Tanglvudo festivalyje susipažinau su La Monte.
Jie pasiekia ribą...
HENRIS FLINTAS
kai, suprantat, tai - jau nebe muzika.
Iki pasimatymo. Sėkmės.
Pažintis su La Monte keičia gyvenimą.
Suprantat, visi užsiima kažkuo sudėtingu, ir štai ateinu aš.
Aš stengiausi...
LA MONTE JANGAS
...suteikti jums aukštą dvasinį išgyvenimą.
Niekas iki manęs nebuvo sukūręs kūrinio,
kurį sudarė ilgi, nepertraukiami tonai.
Džonas buvo velsietis.
Jis mums parašė laišką iš...
- Iš Velso. O gal iš Londono. - Iš Velso ar JK kažkur.
MARIAN ZAZYLA
Kažkur iš JK,
ir pareiškė norą atvykti mokytis ir...
Aha.
- Mes, spėju, sutikom. - Žinoma.
Niujorke atsidūriau tik 1963 m.
Atvykęs į Niujorką pasibjaurėjau. Tai buvo...
Nuo šaligatvių kildavo garai.
„Eina šikt, kaip čia purvina.“
NARYSTĖ 1957 M. PAVASARIS
Tačiau La Monte gausmas ir visa kita mane nuramino.
Aš vėl pasinėriau į muziką,
mes telkėmės tik į tai, ką girdėjome.
Mes girdėjome gausmą, tačiau iš tiesų mes studijavome harmoniką.
Man paskambino Lu, pasakė, kad jam - depresija.
KALBA ALANAS HAIMANAS
Pasakojo, kad jį ėmė gydyti.
Kad jo tėvai užsimojo elektros šoku išgydyti jo homoseksualumą.
Aš netikėjau, nes pažinojau jo tėvus.
Nežinau, ar galima buvo sakyt:
„Ar jam - klinikinė depresija? Ar jis vartojo siaubingus kiekius vaistų?“
Manau, laikmetis buvo sudėtingas.
Tuo metu buvo mažai žinių apie tai.
Taigi, kai manęs klausia apie tuometinį Lu, aš susinervinu.
MERIL RYD VYNER
Susinervinu dėl tuo metu vyravusių klaidingų pažiūrų.
Gaila ir jo, ir mūsų tėvų.
Kvaila ir absurdiška manyti, kad tai galima paprastai paaiškinti.
Jis ketino mokytis Niujorko universitete.
Kiek pamenu, jis ten ištvėrė pusantro semestro.
Jis man paskambino ir pasakė, kad persiveda į Sirakjuzą.
Ten jis atvyko kitu žmogum.
Paniuręs, priešiškai nusiteikęs.
Maištavo prieš beveik viską.
Man sunku buvo jį suprasti.
Mes apsipūsdavome ir grodavome.
Grodavome Rėjų Čarlzą, Frenkį Laimoną kartais. Grodavome...
RIČARDAS MIŠKINAS
Mes grodavome studentų brolijų susitikimuose ir baruose.
KALBA LU RYDAS
Siaubingai elgdavomės, todėl nuolat keisdavome savo pavadinimą.
Nes antrąsyk mūsų nebesamdydavo.
Pasitaikydavo, kad nepataikydavome į natą.
Ir jis pašėldavo.
ALANAS HAIMANAS
Jis nusisukdavo ir trenkdavo per lėkštes.
Visai neturėjo kantrybės.
Kažkas netobula, ir prasidėdavo.
Kartą koncertavome Sent Lorenso universitetui
Šventojo Lauryno upe plaukiančiame laive.
Lu pasakė, kad negros laive.
O aš pasakiau: „Lu, mums teks groti laive. Tiesiog...“
Jis: „Negrosiu.“ Bum!
Trenkė kumščiu į stiklines duris ir susipjaustė ranką.
Teko vežti jį į ligoninę, jį susiuvo.
Jei gerai pamenu, jis susižeidė dešinę.
Tada pasakė: „Šūdas, dabar negaliu groti.“
Aš pasakiau: „Gali dainuoti, nes vis tiek esi šūdinas gitaristas,
taip kad neišsisuksi.“
Ir mes koncertavome.
Kartais jis elgdavosi kaip trimetis vaikas.
Linksma karuselė
Mes įrašėme bandomąją dainos „Your Love“ versiją.
Tavo mažoji meilė
Tavo meilė, mažoji meilė
Nemaniau, kad esu tikras vyras Kol nepatyriau tavo meilės
Nuvykome į susitikimą su žmogum,
kuriam patiko kai kurios Lu dainos.
Jis pasisuko į Lu ir tarė:
„Tai ką darysi? Ko nori pasiekti?“
Jis atsakė: „Noriu tapt turtingu, ir noriu būt roko žvaigždė.
Ir aš tapsiu turtinga roko žvaigžde,
su jumis ar be jūsų.“
Jis beveik visur jausdavosi nepatogiai.
ŠELĖ KORVIN
Ir jei jis jausdavosi nepatogiai,
jis padarydavo viską, kad ir kiti imtų jaustis nepatogiai.
Tai suteikdavo jam nusiraminimą.
Nežinau, kodėl jis taip savimi nepasitikėdavo.
Manau, jis taip jautėsi visą gyvenimą.
Nuolat pykdavo ant tų, kurie jį atstumdavo,
todėl nutraukdavo draugystes pirmas.
Tamsioje muzikos šventykloje, kuri nėra nei iš jūros, nei iš sausumos
Bet žydi ore proto viduje
KALBA DELMORAS ŠVARCAS
Judesio raštas ir veiksmas Procesijos seka
Judanti su tikrumo didingumu
Neatskirtų užuolaidų dalis...
Tuo metu jis draugavo su Delmoru.
Delmoras Švarcas man buvo pavyzdys.
Su juo studijavau poeziją ir ne tik.
Jis rašė pritrenkiančias esė ir trumpas apysakas.
Mane žavėjo jo gebėjimas visa tai sukurti iš paprastos, kasdienės kalbos.
Delmoro Švarco nuomone, Lu buvo labai talentingas
ir, beje, eilę jo eilėraščių išspausdino
„Evergreen Review“.
Savo eilėse jis lietė gėjų temą.
Sunkiai, tamsiai.
Pavyzdžiui, tai, kaip viešajame tualete jis mylisi
su ką tik sutiktu vyriškiu šalia pisuaro, ir tai išreiškia eilėmis.
Ir kai perskaičiau vieną tokių jo eilėraščių,
sakiau jam: „Lu, kas per šūdas?“
Iš kur tokios tamsios mintys apie seksą?
Jis atsakė: „Jei seksas nėr tamsus, jis nėr aistringas. Tai - ne seksas.“
Sakė: „Tu nesuprasi.
Tu tampi respublikonu.“
Per Padėkos dieną ar Kalėdas mes kartu nuėjom į „Hayloft“ barą.
Prisimenu tik tiek, kad tai buvo gėjų baras.
Ten susipažinom su viena mergina, vardu Akšen. Jis piršo ją man.
Aš jam sakiau: „Aš - ne homoseksuali. Aš nenoriu.
Ir eksperimentuoti nenoriu. Man neįdomu.“
O jis sako: „Eik, pašok su ja.“ Sakau: „Tiek to, pašokti aš galiu.“
Manau, jis norėjo, kad pamatyčiau, kur jis vaikšto ir ką daro.
Žmonės sakydavo: „Kodėl tau rūpi?
Kaip gali būt su juo, jei jis - gėjus?“
O aš sakydavau: „Tai su manim neturi nieko bendra.“
Nei aš pavydėjau, nei mane tai jaudino.
Kur kas baisiau buvo, kai nuvažiavom į Manhataną, Harlemą
pirkti heroino, berods.
Sent Nikolo ir 125-osios sankryžoje
stovėjo tas daugiabutis.
Jam patikdavo mane vedžiotis į gana pavojingas vietas.
Jam rūpėdavo daryti viską taip,
kad turėtų medžiagos apie ką rašyti.
Jis rašydavo nuolatos.
Nuolat rašydavo arba apysaką arba tekstą dainai.
Jis aiškiai sakydavo, kad nėr jokio skirtumo -
knygą rašai ar dainų tekstus.
Septyniolika voznesenskių aimanuoja be balsų.
Mano šauksmai plėšomi
į magnetinės juostos ir nesibaigiančio raudono liežuvio mylias.
Kai mokiausi koledže, man didelį įspūdį darė Ginsbergas.
„Staugsmas“, „Kadiš“.
Berouzo „Nuogas kąsnis“.
Huberto Selbio jaunesniojo „Paskutinis išvykimas į Brukliną“.
Maniau, kad noriu daryti tą patį, tik su būgnais ir gitara.
Taigi, „Nežinau, kur aš einu
Gal pavyks pasiekti karalystę
Nes pasijuntu tikru vyru
Kai susileidžiu sau į veną
Viskas, suprantat, Atrodo kitaip
Ir, palaimai užplūdus, Jaučiuosi it Jėzaus sūnus
Ir atrodo, nebežinau Atrodo, nebežinau.“
Tikriausiai nėra kitos tokios
žmogaus elgesio bėdos, su kuria žmonija taip ilgai gyveno
ir taip mažai ją pažino, kaip homoseksualumas.
Koks, jūsų nuomone, baisiausias seksualinis nusikaltimas?
Nusikaltimas prieš prigimtį.
Kokia bausmė skiriama už nusikaltimą prieš prigimtį?
Didžiausia - 20 metų kalėjimo.
Mus suimdavo už tai, kad lankėmės bare.
Ir kas? Be šito nebuvo įmanoma.
Buvo toks „San Remo“ baras,
kuriame lankydavosi gėjai,
labai protingi ir kūrybingi gėjai.
DENIS FYLDSAS
Ten lankydavosi Edvardas Olbis, Endis Varholas, Džasperas Džonsas,
o viso to centre - sprogstantis meno pasaulis.
Pinigai, lėbavimas, galia.
Kinas ėmė populiarėti.
Niujorko kino festivalis, Linkolno centras.
Visa tai vyko septintojo dešimtmečio vidury.
Madoje buvo šokiruojantis manieringumas.
Homoseksualumas buvo tiesiog išraiškos priemonė,
kaip kad Džekui Smitui.
1964-ŲJŲ PRADŽIOJE
Lo, ši naktis buvo super perstimuliuota
pasaulio sunaikinimo išvakarėse.
DŽONAS KEILAS APSIGYVENO SU KOMPOZITORIUMI TONIU KONRADU LADLOU G. 56.
Aš, Džekas Smitas, susipažinau su Angusu ir Toniu Ladlou g. 56-ame name.
KINO KŪRĖJAS DŽEKAS SMITAS TAIP PAT TEN GYVENO, MENININKŲ IR MUZIKANTŲ TARPE.
Tonis Konradas apsigyveno bute...
KALBA HENRIS FLINTAS
...adresu Ladlou g. 56. Šis etapas buvo svarbus.
Buvau nusiteikęs prieš vartotojiškumą...
KALBA TONIS KONRADAS
...tad gyvenau bute, už kurį mokėjau 25,44 per mėnesį.
Tame bute prieš akis atsiverdavo
ir Yst Saido dokumentika, avangardinis gyvenimo būdas,
ir dar meno scenos, iš ko vėliau susiformavo Soho atmosfera.
Džekas apsigyveno kartu su juo.
Šalia esančiame bute gyveno Pjeras Heliceris su žmona Keite.
Vėliau į Niujorką grįžo Angusas Maklisas
ir apsigyveno trečiame bute tame pačiame aukšte.
Tame name dar gyveno Mario Montezas. Džonas...
Džonas Keilas apsigyveno su Toniu.
Bet tas Ladlou gatvės branduolys...
KALBA EIMĖ TOBIN
...tapo „Dream Syndicate“ su La Monte Jangu.
La Monte, Marian ir mes su Toniu
pusantrų metų darėme tai po pusvalandį kiekvieną dieną.
Aš laikydavau gaudesį. Tai buvo mūsų pratybos,
atvėrusios mums daug galimybių.
Atskiras dažnis suvokiamas...
KALBA LA MONTE JANGAS
...skirtinga smegenų žievės dalimi.
Klausydamas nuolat besikartojančių dažnių,
pasieki gana stiprią ir gilią psichologinę būseną.
Gali girdėti nepaprastai gražias
ir neįprastas harmonikos sekos detales.
Tada suvoki
daugybę naujų garso pusių.
Mes nekvaršindavome galvos dėl natų.
Išsiaiškinom, kad stabiliausią gausmą
skleidė 60 hercų šaldytuvas.
Mums šį 60 hercų gaudesį skleidė visa Vakarų civilizacija.
Taigi, iš esmės,
jei naudojame trečią harmoniką kaip 60 ciklų, tai bus dešimt ciklų.
O, dėmesio, dešimt ciklų -
tai jau smegenų alfa ritmas žmogui miegant.
Staiga supratom, jog tai - jau įdomu.
„Dream Syndicate“ buvo įdomus tuo,
jog jis atlikdavo minimalistinę muziką.
Skamba viena nata,
ir klausai visų jos intonacijų.
La Monte Jangas ištempdavo vieną natą į keturias valandas.
Mes su Endžiu nuėjome į vieną jo pasirodymą.
Prieš eidama į „Factory“, buvau mačiusi Varholo „Bučinį“.
Jokių titrų.
KALBA EIMĖ TOBIN
Nežinojau, kas jį sukūrė.
Kiekvieną savaitę rodydavo naują jo dalį, taigi, kas savaitę
buvo rodomas dviejų su trim ketvirčiais minučių trukmės filmuotas įrašas.
Jis buvo rodomas 16 kadrų per sekundę greičiu.
Nebylūs Varholo filmai įdomūs tuo,
jog jie atrodo tarsi netikroviški,
nes rodomi 16 kadrų per sekundę greičiu,
o tai reiškia, kad žmonės kadre kvėpuoja
ir jų širdys plaka kitu ritmu,
nei žiūrovų.
Taip sukuriamas nepaprastas estetinis atstumas.
„Empire State“ pastate yra pašto skyrius.
Kartą ėjome su krepšiais, pilnais „Film Culture“ žurnalų į tą paštą.
Staiga sustojom ir pažvelgėm į tą pastatą.
Aš, regis, pasakiau: „Puikus ikoniškas vaizdas Endžiui Varholui“.
Taip ir buvo.
Varholas, avangardo kinas, avangardo muzika,
visa tai - apie ištęstą laiką.
Muzika Le Monte buvo kažkas
panašaus į kinų supratimą, sakyčiau.
Taip, tai - kinų laiko sąvoka.
Iš tiesų, suprantat, muzika trunka šimtmečiais.
Ši improvizacinė patirtis kūrė kone religinę atmosferą.
Ir itin paslaptingą.
Vieną dieną Tonis atsinešė garso nuėmėją. Ir prasidėjo.
Mes įgavome garso stiprinimo galią.
Ko tik mes nedarėme.
Skirtumo tonai ir visa kita. Net sienos drebėdavo.
Labai stipru.
Kai mes grodavom,
atrodydavo, kad šalia gaudžia B-52 bombonešis.
Aš - kelių erelis, mažule
Ir manęs tu nepavysi
Aš - kelių erelis, mažule
Ir manęs tu nepavysi
Mažule, palenktyniaukim
Gerai, mažule?
Aš kolekcionuoju rokenrolo plokšteles...
KALBA TONIS KONRADAS
...kaip kokį fetišą.
Tai labai nustebino Džoną, kai jis pas mane apsigyveno.
Mes klausydavomės
tokios muzikos, kuri buvo panaši į La Monte muziką,
dėl harmonikos.
Grynos harmonikos ir panašiai.
Hanko Viljamso ir brolių Everlių.
Svajoti
„Svajoti.“
Dainos pradžioje
girdime tuos skirtumo tonus, ir aš „Oho“.
Tuo metu buvau pakerėtas rokenrolo.
Mane pakerėjo „The Beatles“ ir tai, ką jie darė,
ir jų dainų tekstai.
Rimti dalykai.
„Žinau, ką reiškia numirti,
o su tavim pasijutau taip, lyg nebūčiau gimęs.“
Palaukite. Taip galėtų parašyti Lu.
Ir tada pasirodė pirma beprotiška grupė...
EIMĖ TOBIN
...kuri vadinosi „The Primitives“ ar panašiai.
Joje buvo Džonas, Volteris De Maria,
Tonis ir Lu.
Gerai, o dabar visi nusiraminkime.
Mes norime jums parodyti kai ką naujo.
Jus tai išvers iš koto.
Pasiruoškite. Tuojau, štai taip.
Kaip Long Ailando įrašų kompanijos apmokamas dainų autorius,
apsigyvenau Niujorke.
„Pickwick“ buvo sėkminga pigių įrašų kompanija.
Leisdavo plokšteles už 97 centus.
Dvylika dainų apie banglentes ar dvylika dainų apie nelaimingą meilę,
ir šiomis plokštelėmis prekiaudavo pigių prekių parduotuvės.
Jis turėjo tikslą.
Jis buvo talentingesnis už savo talentą, suprantate?
Jis nemokėjo nei dainuoti, nei groti...
TERIS FILIPSAS
...bet tai, ką jis išdarinėjo savo traškančiu balsu man patiko.
Su Lu mes tikrai paliksime žymę po savęs. Taip ir buvo.
Kartą Tonį pakvietė į vakarėlį.
Mes ten nuėjom. Prie mūsų priėjo vyras: „Ei.
Jūs komerciškai atrodot.
Gal užsukite pas mus, mes pareklamuosime jūsų įrašą.
Atvykite į Long Ailandą.“
Tai buvo „Pickwick“ įrašų kompanija, o dainas jiems tuo metu rašė Lu Rydas.
Susipažinę, mes su Lu ėmėme tyrinėti vienas kitą.
Gėrėme kavą, aš išsitraukiau smuiką.
Dar sykį
Tuo metu smuiku griežiau klasikine maniera,
su ryškiu vibrato, išties klasikine maniera,
ir labai gerai.
Lu tada pasakė: „Šūdas. Taip ir maniau, kad tu - kietesnis.“
Dabar visi griūkite žemyn veidais
Pasiruošę?
Norėjau surengti rašymo sesiją su jais.
Sakiau jiems, kad turim išmokt improvizuoti rašant.
Ši mintis jiems patiko.
Ir jis staiga tuo labai užsidegė.
Jis - dainų autorius, ir ėmė improvizuoti. Ir man tai patiko.
Staiga Džonas ir jie visi pasinėrė į tai visa galva.
Tada ir sukūrėm „Strutį“,
kuris labai patiko daugeliui prodiuserių -
Vorenui Tompsonui iš „Electra Records“.
Kaip stručiai
Pasisukite į kairę Keli žingsneliai į kairę
Puikiai.
Ši daina buvo atlikta gitara, kuri buvo suderinta vienai natai.
Gitara tiesiog džeržgė, o Lu mušė tamburiną ir dainavo.
Jis veikė visiškai spontaniškai.
Lygiai taip, kaip vaikinai kokiam...
garaže šėlioja.
Puikus jausmas.
Taip, vaikystėje man to trūko.
Paskui dalyvavom viename koncerte su Širle Elis ar...
„Bo-nana-bana fi-fo-fam.“ Pamenate šią dainą?
Didžėjus: „Pas mus - puiki grupė.“
„The Primitives“, tiesiai iš Niujorko
su savo nauja daina „Strutis“.
Aš jutau, kad visa tai - kažkokia stebuklinga klaida.
KALBA TONIS KONRADAS
Juk tai - visiškai be ryšio.
Į tai nežiūrėjau kaip į savo rimtų muzikinių ambicijų realizavimą.
Sakau jums, „Pickwick“ laikais jis nepaprastai dažnai
apsinešdavo, paskui sirgdavo,
alpdavo, kiek sykių vežiau jį į ligoninę.
Po teisybei, dėl šitos priežasties aš,
kad ir kaip žavėjausi jo talentu, norėjau nutraukti su juo santykius.
Tada Lu sako: „Man neleidžia įrašinėt tokių dainų, kokių aš noriu.“
Man tai buvo lyg raudona skepeta buliui. Sakau: „Ką?“
„O kokias dainas tu nori...“
Ir jis man parodė savo kitas dainas.
Aš rašiau apie skausmą.
Rašiau apie skausmingus dalykus.
Rašiau apie tokį gyvenimą, kokį pažinojau aš ar mano draugai,
apie tai, ką mačiau, ar girdėjau, ar...
Norėjau užmegzti ryšį su kitapus esančiais žmonėmis.
Jis klausė: „Kodėl jie jų negroja?“
Nes žmonės ims skųsti, jog tokios dainos
propaguoja narkotikus.
Bet jos - ne apie narkotikus.
Jos - apie žmones, nepatenkintus savo gyvenimu, kuriems bloga nuo jo.
Kodėl mums patiems jų neatlikus?
1964 metais tą butą Ladlou gatvėje jau garsino Keilas ir Rydas.
„I'm Waiting for the Man“. Žodžiai ir muzika - Lu Rydo.
Priešiško nusiteikimo nauda -
tu išreiški savo poziciją
ir apibūdini priešingą poziciją, ir iš to kažkas susikuria.
Tai, jog mes supratome savo poziciją
ir tai, kiek neapykantos buvom patyrę, suveikė.
Atleiskite, pone Man tai tikrai nerūpi
Bet aš laukiu savo brangaus Brangaus draugo
Taip, būdavo, jis sakydavo: „Šūdas, žmogau.
Kaip, po galais, tai atsitiko? Iš Velso?“
Jis man parodė „Venus in Furs“ ir „I'm Waiting for the Man“ žodžius,
ir aš pamaniau, kokie suprantami ir puikiai sudėlioti žodžiai.
Bet pasakiau: „Pala, muzika netinka šių žodžių prasmei.“
Atsiveriančios galimybės
smarkiai užkūrė mane ir Lu.
Mes išmėginome įvairius derinius -
trio, kvartetus, viską.
Tviska, tviska...
Kartą metro jis sutiko Sterlingą, žiemą, be batų.
Jie nebuvo matęsi nuo Sirakjuzo laikų.
Jis neabejotinai matė Lu, grojantį su grupe Sirakjuze...
MARTA MORISON
...ir, žinoma, jis irgi norėjo dalyvauti.
Manau, jis labai to norėjo. Jis buvo pasiruošęs.
Jis grojo nuo 15-ikos, pats išmoko.
Vakarėlių metu jis nepaleisdavo iš rankų gitaros,
jis tikrai norėjo groti. Ir pasitaikė puiki proga.
STERLINGAS
Staiga pas mus atsirado gitaristas, kuriam rūpėjo kuo geriau atlikti solo.
Mes su Lu improvizuodavo sau.
O Sterlingas soluodavo.
Žinot, jis puikiai grojo, kaip „Isley Brothers“.
Labai natūraliai ir švelniai.
Idėja apie tai, jog galima suderinti ritmenbliuzą ir Vagnerį jau sklandė ore.
MO
Kartą važiavau namo po pamokų,
ir per radiją išgirdau „Not Fade Away“, „Rolling Stones“ versiją.
Turėjau sustoti, nes buvau pernelyg susijaudinusi, kad vairuočiau.
Jie ieškojo būgnininko,
ir aš pasakiau: „Džimo sesuo groja būgnais.“
Ir nuvežiau Lu su ja susipažinti.
Moryn buvo vieno mano seno draugo sesuo...
KALBA STELINGAS MORISONAS
...kuris irgi mokėsi Sirakjuze ir draugavo su Lu.
Moryn buvo grojusi merginų grupėje Long Ailande,
bet grupė iširo.
Taigi, ji tiesiog atėjo
nežinau, truputį pamušt būgnus,
tiesiog pašėlioti.
Nežinau. Viskas vyko labai paprastai.
Grįždavusi namo kokią penktą ryto,
ji klausydavosi Bo Didlio įrašų,
ir leisdavo jo plokštelę kasnakt - nuo penkių iki dvylikos.
Taigi, supratome, kad ji bus puiki perkusistė. Ir mes neklydom.
Buvo linksma, man labai patiko...
MORYN TAKER
...jog gavau galimybę groti gyvai grupėje.
Anksčiau nebuvau to patyrusi, todėl man buvo smagu.
Mes nenusileidom pačiam Bobui Dilanui
savo gebėjimu improvizuoti scenoje kas vakarą.
Lu improvizuodavo meistriškai.
Jis akimirksniu eiliuodavo apie viską.
Jis ateidavo, atsisėsdavo su gitara rankose, aš grieždavau smuiku,
ir jis imdavo dainuoti.
Iš piršto išlauždavo neįprasčiausias eiles.
Mes pasiduodavome srautui, ir tai visada kažkur mus išnešdavo.
Niekada negalėjai žinoti, kada Džonas su Lu leisis į fantazijas
ir ims groti kažin ką.
Jaučiau, kad mano vaidmuo - tiesiog būti su jais
tol, kol jie sumąstys grįžti.
Šalia Lu jaučiausi lyg šalia garsų sienos.
Stebėdavau jo burną, kad suprasčiau, dainuoja jis ar ne.
Iš esmės, aš sekiau Lu.
Be jo puikiai sukurtų dainų tekstų,
mane žavėjo šios mūsų improvizacijos.
Kurios liedavosi tiesiai iš pasąmonės.
Kuomet išgirdau Lu pasakojimus apie elektros šoko terapiją,
aš ėmiau jį suprasti.
Muzika tampa pažįstama,
nes ji tapo svajonių muzika.
To meto rokenrolas mane žavėjo
savo pasikartojančiomis ritminėmis figūromis,
ir tavo sukurta viena ritminė figūra
galėjo laisvai reikštis per visą dainą.
Akivaizdu, kad joje skambėjo gausmas.
Mums sukūrus „The Velvet Underground“,
aš jau turėjau nemažai dainų, gimusių iš improvizacijų. Nuostabu.
Juk aš - vyrukas, grodavęs baruose.
Gero bendradarbiavimo rezultatas -
kai du pridėjus prie dviejų, gauni septynis.
Tas mūsų keistumas, jo neturėjo būti pasaulyje.
Be to, buvo visuotinai priimta tai,
kaip turi atrodyti elegantiškumas, ir kaip - brutalumas.
Tviska, tviska odiniai batai
Rimbo kirtis mergaitei tamsoje
Skambant varpais, ateina tavo tarnas Neatstumk jo
Kirsk, brangi šeimininke Ir išgydyk jo širdį
Aš pavargęs
Aš išsekęs
Galėčiau miegot tūkstantį metų
Tūkstančiai sapnų mane pažadintų
Su daina „Venus in Furs“ supratau, kaip pritaikyt gausmą.
Nujaučiau, kad rokenrolo pasaulyje galime padaryti tai,
ko niekas iki tol nedarė.
Mes to pasiekėme išderintom gitarom, kuo labai didžiavausi.
Pasakiau: „Ei, Lu.
Niekas nesupras, kaip tai padaryti.“
Šiaip reakcija Niujorke mane nustebino.
Maniau, kad mes darėme tai, ko niekas nedarė.
Tviska batai tamsoje
Maniau, kad mes tokie drąsuoliai,
ir žmonės bus apakę nuo to.
Kirsk, brangi šeimininke Ir išgydyk jo širdį
„Café Bizarre“ buvo maža.
Mes džiaugėmės, kad jie ten buvo pakviesti.
Nedaug žmonių. Niekas nešoko. Labai keista.
Kai kurie net buvo nusisukę.
Atmosfera tvyrojo nedraugiška.
Fu, kokie baisūs žiūrovai.
Barbara Rubin buvo populiari, elitinio kino kūrėja.
Ji pažinojo Bobą Dilaną, Endį.
Ji labai stengdavosi supažindinti žmones.
Ji atėjo į „The Factory“ ir pasakė, kad centre koncertuoja viena grupė,
kurios jiems vertėtų paklausyti.
Staiga į barą sugužėjo minia žmonių.
Džerardas buvo „The Factory“ atstovas.
Jis priėjo prie manęs ir pasakė:
„Jūs kviečiami į „The Factory“ rytoj.“
Juos atvedė Barbara Rubin, jie visi vilkėjo juodai
ir pradėjo groti.
Jie atliko dainą „Heroin“. Mes tik...
MERĖ VORONOV
Neįtikėtina. Mes apakom.
Mus labiausiai įkvėpė tai,
jog „The Factory“ nuolat būdavo dirbama.
Kasdien man atėjus, jis jau būdavo ten ir klausdavo:
„Kiek dainų parašei?“
„Dešimt.“ Ir jis sakydavo: „Koks tu tinginys.
Kodėl neparašei penkiolikos?“
Žmonės ateidavo, išeidavo.
Matyti veidai pasirodydavo ir išeidavo.
Ten svarbiausia buvo komercija.
Nežinau
Kur aš einu
Bet aš
Pamėginsiu
Gal pavyks pasiekti karalystę
Nes pasijusiu tikru vyru
Kai susileidžiu sau į veną
Sakau jums, viskas Atrodo kitaip
Ir, palaimai užplūdus
Jaučiuosi it Jėzaus sūnus
Ir atrodo, nebežinau
Endis - dievybė.
Jis - dangiška būtybė.
Jis visiems buvo kaip tėvas, sakantis „taip, taip“.
Toks buvo jo būdas ir dėl to, spėju, visi traukdavo į „The Factory“.
Jie ten jausdavosi kaip namie.
Ir kai kraujas plūsteli
Į švirkštą
Kai artėju prie mirties
Jūs man nepadėsit, tik ne jūs
Ir ne jūs, mielos merginos Savo saldžiais balsais
Aš norėjau padaryti jam įspūdį.
Ji buvo publika. Man žiauriai reikėjo publikos.
Taip, tiesiog... Nesistenk.
Elkis natūraliai.
Štai taip.
Režisūros jokios nebuvo.
Heroinas
Varholas neišleisdavo jokio garso,
bet jo buvimas netrukus imdavo griaudėti,
nes jis neišleisdavo nė garso.
Būk mano mirtimi
Tai versdavo tave kažką daryti.
Heroinas
Žiūrėk tiesiai į kamerą.
KALBA EIMĖ TOBIN
Pasistenk nejudėti. Ir nemirksėti.
Tai reikėjo mokėti daryti.
Geriau bus, nei numirti
Ir ačiū Dievui, kad man nerūpi
Ir atrodo, nebežinau
Atrodo, nebežinau
Heroinas
Būk mano mirtimi
Mes remiame naują grupę. Ji vadinasi „The Velvet Underground“.
Kadangi tapymu aš nebetikiu,
pabandysiu surasti būdą suderinti...
Turim gerą progą suderinti muziką ir meną,
ir kiną.
Ir mes kuriam, galima sakyt,
didžiausią diskoteką pasaulyje.
Sakau jums
Ir viskas biržely ir netolimoj praeity...
- Filmuoji? - Dabartis rodo...
Dabar labai gerai klostosi
verslas.
Kortos rodo, kad dabar
ateis sėkmė ir labai daug
laimės.
Likimo rato korta nurodo į tai,
kad turi daug ambicijų, o taip pat
daug artimų draugų.
Jokių kivirčų dabar nesimato.
Jokių konfliktų ir panašiai.
Nes mes dabar nedirbame.
Rodo...
Karjera, verslas, tavo profesija
yra apsupta konkurencijos visada.
Visada bus daug varžovų aplink...
Žmonės į „The Factory“ ateidavo todėl,
nes ten daug ir dažnai būdavo filmuojama.
Jie tikėdavosi išgarsėti, tapti žvaigždėmis.
Labai šviesi ateitis. Daug įžvalgų.
Daug naujų dalykų.
Vyravo tam tikras moters grožio standartas,
ir jei jo neatitikdavai...
O kas galėjo atitikti?
Tai buvo labai, labai kenksminga.
Moterims ten buvo nekokia vieta.
Jei nesugebėdavai susitaikyti su tuo, jog būsi vertinama
tik dėl išvaizdos,
tuomet patys suprantate.
Vieną dieną mes dirbom „The Factory“...
KALBA BILIS NEIMAS
...ir iš Europos grįžo Džerardas.
Jis atsivežė labai keisto balso savininkės įrašytą plokštelę.
Ar man rūpi tavo meilė
Nesakau, kad man rūpi.
NIKO
Ji filmavosi filme „Saldus gyvenimas“.
Anita Ekberg buvo žvaigždė,
o Niko buvo tas slaptas veidas iš visų matyto filmo,
nes jos nebuvo įmanoma užmiršti.
Paskui Niko atvyko į Niujorką.
Polas užsiėmė Niko reklamine kampanija.
Kažkaip Polui pavyko įtikinti Endį, kad paprastos rokenrolo grupės negana,
nes Lu nėra toks gražuolis,
ir balso gražaus neturi. „Grupei reikia gražios merginos.“
Endžiui teko maldauti Lu.
Ji ateina
Žinau, kad pradžioje ji juos siaubingai nervino,
nes visai neturėjo klausos.
Regis, Džonas sugalvojo, ką daryt su tuo balsu.
Ne viskas buvo suprantama.
Juk ji nemokėjo to, nemokėjo ano,
ir staiga ji ėmė ir išmoko.
Turiu to išmokti.
Staiga tapo aišku, jog publikai
buvo įdomu matyti tą baltą ledkalnį vidury scenos,
apsuptą mūsų, apsirengusių juodai.
Aš būsiu tavo veidrodis Kuriame matysi save
Jei nežinosi
Trys ar keturios jos atliktos dainos tobulai tiko jai,
bet kas kitas jų sudainuoti negalėjo.
Mums visiems ji atrodė labai paslaptinga.
KALBA STERLINGAS MORISONAS
Mes nebuvom matę pasaulio.
Nebuvom tokie išprusę kaip Džonas.
Ji iš tiesų dainavo.
Ji ne šiaip staipėsi ir buvo graži.
Prašau, nuleisk rankas
Nes aš matau tave
Endis norėjo, kad ji dainuotų organinio stiklo dėžėje.
Niko nesutiko.
Ji buvo rimta dainininkė ir norėjo atlikti tas dainas.
Jos grožis...
DŽEKSONAS BRAUNIS
...jai pačiai mažai rūpėjo, manau.
Tu nebijok
Kai suprasi, jog naktis Perskaitė tavo mintis
Gal toks jos įvaizdis buvo sukurtas Endžio -
tokia nutolusi, tokia nepasiekiama.
Man neatrodo, kad jai rūpėjo išgarsėti.
Manau, jai rūpėjo tiesiog gerai atlikti dainą, ir tai buvo gerai.
Nes aš tave matau
Kai esi niekam nežinomas, tave lygina su kitais.
Ją galėjo lyginti su Marlena Ditrich ar Garbo.
- Aš būsiu tavo veidrodis - Atspindėsiu tave
O dabar kitus lygina su ja.
- Aš būsiu tavo veidrodis - Atspindėsiu tave
Mums visa tai atnešė naudos.
Mes susipažinome su Tomu Vilsonu, kuris prodiusavo Bobą Dilaną.
Mūsų reikalai smarkiai pajudėjo.
Gavome progą įrašyti plokštelę.
Normanas Dolfas atėjo, davė Endžiui 1 500 dolerių plokštelei įrašyti.
Tai bent.
Mums ėmė šypsotis sėkmė.
Laukiu savo žmogaus
Mano rankoj - 26 doleriai
Leksingtono 125
Jaučiuosi purvinas ir ligotas Labiau miręs nei gyvas
Endis buvo nepaprastas žmogus, ir aš neabejoju,
šitų dalykų nebūtų nutikę, jei ne Endis.
Abejoju, ar būtume gavę kontraktą,
jei jis nebūtų sukūręs viršelio. Arba jei Niko nebūtų buvusi tokia graži.
Ei, baltaodi vaikine Sekioji paskui mūsų moteris?
Tam bananiniam albumui repetavome metus.
Endis prodiusavo mūsų pirmą plokštelę
būdamas šalia, kvėpuodamas studijoje.
Bet ne tik.
Tik jo dėka mes galėjome įrašyti plokštelę
taip, kad niekas nieko nekeistų.
Smailianosiai batai ir plačiabrylė šiaudų skrybėlė
Jis gerai suprato mūsų kūrybos esmę,
todėl puikiai žinojo, ką pabrėžti.
Ir jis mus labai palaikė.
...turiu laukt
Laukiu savo žmogaus
Niko mylėjo Lu. Endis mylėjo Lu.
Berniukai ir mergaitės, vyrai ir moterys jį įsimylėdavo.
Aš tuomet piešiau ir tapiau ir troškau būti suprastas.
Ieškojau būdo pasireikšti.
Kai man buvo 15-ika, draugas atnešė man jų plokštelę...
DŽONATANAS RIČMANAS
...jis norėjo ją iškeisti į kitą, nes ji buvo ne jo skonio,
o aš turėjau „Fugs“ plokštelę, kurią norėjau atiduoti.
Man patiko Lu Rydo balso moduliacija.
„Smailianosiai batai ir plačiabrylė šiaudų skrybėlė.“
O po tuo - Keilo gaudesys.
Ir viskas.
Tau nereikia šios plokštelės? Mielai paimsiu.
Pirmi mano žodžiai buvo:
„Šie žmonės mane tikrai supras.“
Jis turi švirkštą Apima saldus jausmas
Lu kūryboje buvo kažkas...
KALBA DEIVIDAS BOUVIS
...neišvengiamai tikro. Jo dainų tekstų stilius.
Popdainų tekstams Dilanas, žinoma, suteikė naują intelektualumą.
O Lu dainos įgavo avangardinę kryptį,
su šaknimis Bodlero kūryboje, ir Rembo ir...
Tačiau tuo metu tai neatrodė svarbu.
Tai nebuvo reklamuojama.
Daugelis radijo stočių mūsų dainų negrojo.
„Heroino“ ir kitų.
Ir MGM taip pat ne...
Man regis, tada savo dėmesį jie sutelkė „Mothers of Invention“ grupei,
o su mumis jie beveik nedirbo.
Gal pasirašė su mumis kontraktą tik tam, kad nebegrotume gatvėse.
Iki rytojaus, bet Kada nors
Laukiu savo žmogaus
Pėsčiomis namo
Ak, nieko tokio
Mes čia susirinkome kartu.
Endis Varholas, poetas Džerardas Malanga.
Ten, jei pasuksi kamerą, Edas Sandersas
iš rokenrolo grupės „The Fugs“.
Piteris Orlovskis - poetas, dar ir indiškas mantras gieda.
Jonas Mekas kuria kiną, ką jis dabar ir daro.
Vien tik pačiame Niujorke
buvo gal 30 ar 40 menininkų,
kurie neapsiribojo viena kuria savo meno sritimi.
Jie užsiėmė ir kitais menais.
Todėl surengėme tokį festivalį,
lyg apžvalgą to, kas vyko
platesniame meno ir kino pasaulyje.
Buvo 1965 metų lapkritis ar gruodis.
O 1966 metais aš išsinuomojau kino teatrą 41-oje gatvėje...
...Taimso aikštėje, kur mes pratęsėme šią veiklą.
Ten vyko „Chelsea Girls“ premjera ir daug Varholo filmų.
Paauglė Merė tarė dėdei Deivui
„Aš pardaviau sielą Kad būčiau išgelbėta“
Nusprendėme daryti multimedijinį renginį...
KALBA BILIS NEIMAS
...vykusį kelias savaites. Jis vadinosi „Andy Warhol Up-tight“.
Jo metu pasirodė Džerardas Malanga, „The Velvet Underground“,
Merė Voronov su šokiais ir visa kita.
Bėk, bėk, bėk, bėk Mirtis čigonė
Kaip sakys, taip darysi
Mes tada
filmavome „The Velvet Underground“ ir Niko „The Factory“,
o renginio metu grupė grojo gyvai,
o ekrane rodė šį filmą.
Pardavė savo sielą, ji buvo blaivi
Nežinojau, kad galima ją nusipirkti
Sent Marko aikštėje buvo galima, išsinuomoti Lenkų namus
Yst Vilidže.
Mes išsinuomojome juos mėnesiui,
ir „Andy Warhol Up-Tight“ išplėtėme į „Exploding Plastic Inevitable“.
Anksčiau čia buvo Lenkų namai,
o dabar čia - Domas, Yst Vilidžo naktinio gyvenimo centras.
Muzika - Niko ir „The Velvet Underground“.
„The Exploding Plastic Inevitable“,
sukurtas poparto industrijos, Endžio Varholo ir jo metų merginos.
Jos vokalas - neįprastas.
ENDIS TURI KAŽKĄ VISIEMS!
Endis pakvietė rokenrolo grupę „The Velvet Underground“.
Ir surengė tokią diskoteką, kai šokių aikštelėje
gyvai groja muzikantai,
tuo pat metu rodomi keli filmai,
ir, blykčiojant įvairių spalvų šviesoms, žmonės šoka arba žiūri.
Beprotiška.
ENDIS VARHOLAS - GYVAI THE VELVET UNDERGROUND
Aš grojau gitara Niko grupėje, kai ji koncertavo Dome.
Dalyvavau ir atidarymo koncerte.
Aš nebuvau nieko įrašęs. Aš buvau nieko nenuveikęs.
Aš tiesiog dirbau renginyje.
Iš tiesų visi ateidavo tik Endžio pažiūrėti.
Jis visus viliojo.
Ant balkonų Endis užkėlė prožektorius,
kurie švietė įvairiom spalvom ir blykčiojo.
Kadangi niekas iš mūsų nemokėjo šviesti,
tai daryti leidom žiūrovams.
Tai - viena iš priežasčių, kodėl mes nieko neuždirbom,
nes žmonės daužė tuos daiktus, arba jie nukrisdavo nuo balkono,
o Endis elgėsi maždaug taip...
„Kas moka elgtis su apšvietimu? Moki elgtis su apšvietimo lempom?“
Žmonės žiūrėdavo jo filmus,
kartu ir žiūrėti nebuvo ką, nes nebuvo jokio siužeto.
Todėl sutrikdavai: „Tai - tikrovė ar išgalvojimas?“
O mes nežinom. Tie filmai hipnotizuodavo.
Viršuje vyko veiksmas.
Ten rinkdavosi tokios įžymybės kaip Džekė Kenedi,
Volteris Kronkaitas. Jie ateidavo dėl Endžio ir jo ryšių
su įvairiais meno kolekcionieriais iš Central Park Vest gatvės.
Šokti ateidavo nepaprasti žmonės.
Buvo atėjęs ir šoko pats Nurijevas.
Ateidavo visa Niujorko miesto baleto trupė.
Aš manau, kad jie susibūrė
ne dėl to, kad norėjo surengti prašmatnų pasirodymą.
DENIS FYLDSAS
Visa tai įvyko dėl nuostabaus muzikinio reiškinio,
kurį kūrė Lu dainos.
Barbara Rubin, atradusi jų grupę,
ėmė šviesti į juos tais sumautais taškais,
kai jie grodavo, lyg nebūtų pakakę matyti juos.
Aš klausiau: „Lu, kodėl taip su jumis elgiasi?“
Jis, žinoma, gūžtelėjo pečiais ir tarė:
„To nori Endis, o tai, supranti, šeima.“
Po trijų savaičių tokių renginių, išvykome į turą.
Mes dažnai grodavome meno parodose.
Kviesdavo Endį, o mes buvom lyg ir eksponatai.
Žmonės iš mūsų koncertų išeidavo būriais, turtingi, žinomi žmonės...
NIUJORKO KLINIKINĖS PSICHIATRIJOS DRAUGIJA
...menininkai ir panašiai.
Jiems neįdomu buvo klausyti mūsų grupės, mūsų kūrybos.
RATGERSO UNIVERSITETO KINO DRAUGIJA NIUARKAS
Buvau matęs „The Exploding Plastic Inevitable“
su „The Velvet Underground“ Niujorke, Dome.
DŽONAS VOTERSAS
Tačiau, išgirdęs, kad jie atvyksta
į mano Provinstauną, kur gyvenau...
Jų pasirodymas vyko Kraislerio muziejuje. Meno muziejuje.
KRAISLERIO MENO MUZIEJUS, PROVINSTAUNAS
Žmonių nebuvo daug. Čia jų nesuprato.
Pamaniau, kaip keista. Galvojau...
...štai, jie pasirodė pačiu hipių klestėjimo metu,
o patys buvo absoliučiai ne hipiai.
Tų žmonių tarpe buvo nemažai mūsų gerbėjų,
bet mes juokaudavome: „Na, kiek jų išėjo?
Pusė. Vadinasi, gerai grojom.“
Tai buvo ne šiaip triukšmas...
KALBA NIKO
...bet muzika, kurią kartais girdi,
kai lauke lyja.
Polas susitarė dėl mūsų koncerto Vakarų pakrantėje.
Pirmadienis, pirmadienis
Toks mielas
Muzikine prasme Vakarų pakrantė
buvo popmuzikos gerbėjų viešpatija.
Pateisino mano viltis
Pamenu, važiuojant iš oro uosto mūsų išsinuomota mašina...
KALBA STERLINGAS MORISONAS
...įjungiau radiją, ir pirma daina buvo „Monday, Monday“.
Pasakiau: „Na, aš nežinau.
Gal mes tam dar nepasiruošę.“
Atvykom į Los Andželą,
ir iškart pastebėjome, kokie mes kitokie.
Mes apsistojom „Tropikana“ motelyje.
Mes visi, nuo galvos iki kojų vilkintys juodais drabužiais,
sėdėjome prie baseino.
MERĖ VORONOV
Suprantama, atrodėme kvailai.
Išskyrus Džerardą. Jis ten jau dulkino kažką.
Sekmadienio rytas
Atneša aušrą
Nerimą šalia manęs
Vakarų pakrantėje buvom pirmą sykį,
ir mus visus labai nustebino, jog vietiniai atrodė labai sveikai.
Ir šviesų šou jiems buvo Budos atvaizdo skaidrė ant sienos.
Kalifornijoje „Trip“ klube buvo scena.
Kas bus scenoje? Džerardas ir aš.
Mes atliksime pasirodymą, kad daugiau žmonių atkreiptų dėmesį į grupę.
Visada atsiras Kas tau paskambins
Visiškai niekas
Į tą patį renginį jie pakvietė Franką Zapą,
ir „Mothers of Invention“. Mes juos niekinome.
Manėme, kad jie - Vakarų pakrantės įsikūnijimas.
Jie buvo hipiai. Mes nekentėme hipių.
Gėlytės, liemenėlių deginimas ir visa kita.
Kas jums negerai, bliamba?
Mes nekentėme tų paistalų apie „meilę ir taiką“. Nusileiskite ant žemės.
Laisva meilė ir
„Visi - nuostabūs, mylėkime vienas kitą. Argi aš ne nuostabus?“
Visi nori gyventi taikoje ir kad jų nešaudytų ar panašiai.
Tačiau negali pakeist požiūrio įteikdamas gėlių
šautuvą į tave nutaikiusiam bukagalviui.
Verčiau jie
padėtų benamiams ar... Darytų kažką.
Darytų kažką, o ne slankiotų, prisikaišioję gėlių į plaukus.
Toks elgesys - ignoravimas pavojaus tikrumo,
ir kaip skrajodamas padebesiais,
tu nesupranti tikros pavojaus grėsmės.
Žmonija buvo pamišusi
ir visuomenė ją dulkino kaip tik galėjo.
Dėl to neverta griūti ir liūdėti.
Tu tampi stiprus
ir imi priešintis daugeliui dalykų, kuriems nesipriešina žmonės.
Taigi, tu ne...
Ir čia turi ateiti menininkas,
nes jis nėra susiliejęs su visuomene.
Jis - kitoks.
Sunku apsakyti atmosferą, tvyrančią šiuose roko šokiuose,
dėl kurios galbūt čia renkasi minios jaunimo kas savaitgalį,
kad pamatytų Bilą Gremą ir „Filmoro Vakarus“.
Čia žmonės - labai mieli. Džiaugiasi gyvenimu.
Čia tvyro tam tikra bendruomenės dvasia,
kokios nėr Niujorke, Čikagoj, Detroite,
kur nuotaikos sunkesnės, suprantat, juodesnės.
Kaip jis mūsų nekentė.
Mums lipant į sceną,
jis stovėjo ir bambėjo: „Tikiuosi, jus nušvilps, šūdžiai.“
Tai kurių galų mus kvietei?
Spėju, jį kankino pavydas ir nusivylimas,
nes jo renginys, kurį jis bandė surengti,
atrodė apgailėtinai su tuo, ką surengė Endis. Tikrai.
Pasipylė recenzijos.
„Juos reik užkast, „The Velvet Underground“,
užkast giliai po žeme.“
„BLOGIAU TIK SAVIŽUDYBĖ“.
Tai - tos, kaip ten jos vardas, Šer, žodžiai.
Grįžę į Niujorką, susiruošėm į Domą.
Bet ne, į Domą mūsų nebeįleidžia. „Kodėl?“
Todėl, kad nuomos sutartį jis perrašė Alui Grosmanui,
Dilano vadybininkui, o Dilanas pervadino jį „The Balloon Farm“.
O mus išmetė.
Ji ateina
Jos nebėra, nebėra, nebėra
BALTA ŠVIESA / BALTAS KARŠTIS „THE VELVET UNDERGROUND“
Antrame albume įrašėme viską,
kas su mumis vyko kelionėje.
Su visa agresija. Ir jis išties...
Albumas alsavo visa ta agresija, tvyrojusia grupėje.
Mums buvo vis sudėtingiau
bendradarbiauti kartu.
- Ji jau seniai nebegyva - Girdėjau ją šaukiant mane
- Tai - ne tas pats - Girdėjau ją šaukiant mane
Pabudęs šįryt, mama
- Girdėjau ją šaukiant mane - Girdėjau ją šaukiant mane
Tai buvo greičiausių dainų albumas. Beprotiškas.
Garso operatorius išėjo iš darbo.
Kitas pasakė: „Aš nenoriu to klausyti.
Aš nustatysiu garsą, jūs įrašykite, o baigę, pakvieskite mane.“
- Balta šviesa - Balta šviesa temdo man protą
- Balta šviesa - Negi nežinai
- Ji mane apakins - Baltas karštis
Baltas karštis kutena pėdas
- Balta šviesa - Pasigailėk
Kol dar esu gyvas
Visos antrojo albumo dainos
buvo įrašytos skubotai ir kupinos pykčio.
Tai - grynas amfetaminas.
Baltas karštis Kutena man pėdas
Mes nebesikalbėjome tarpusavyje.
Mes tik didinome galią ir garsą.
Tad garsas vis didėjo ir didėjo.
„Kas dabar garsiausias?“ Kaip vaikai smėlio dėžėj.
Jei nebūtume improvizavę, būtume išvarę vienas kitą iš proto.
Bet mes vis tiek varėme vienas kitą iš proto.
Tačiau improvizavimas padėjo,
kai teko šimtą sykių groti vieną ir tą pačią dainą.
Bendradarbiavimas nyko.
Balta šviesa įsiliejo į mane Per smegenis
- Balta šviesa - Balta šviesa srūva
- Varo iš proto - Baltas karštis
Baltas karštis Kutena pėdas
TYLOS VYKSTA FILMAVIMAS
Mes nemanėm, kad Niko ir „The Velvet Underground“ bus ilgam.
Mūsų supratimu, mes su ja dirbom laikinai.
Kambarys 546
Toks, nuo kurio dar nepykina
Bridžid suvyniota į foliją
O kas, jei
Niko darė viską, ką turėjo daryt grupėje,
bet manau, kad giliai širdyje
ją motyvavo kažkas kita.
Ji nuolat sėdėdavo kažkur, rašydama eiles.
Kažkas ją traukė tolyn nuo darbo kolektyve.
Ji buvo tokia klajoklė.
Ji užklysdavo į kokią istoriją, paskui tyliai išklysdavo.
Stebuklinga pažymėta eilutė
Įdomu
Kaip aukštai jie kils
Jie ateina
Ir tada, po viso šito
Lu staiga pamišo.
Ir atleido Endį.
Endis pavadino jį išdaviku.
Jie susipyko už uždarų durų.
Aš nežinojau, kad Lu atleido Endį.
Visi manė, kad Endis Varholas buvo pagrindinis gitaristas,
ir, netekus mūsų ganytojo, gyvenimas, tapo sunkesnis.
ENDIS VARHOLAS KOVOJA UŽ GYVYBĘ
Daina vadinasi „Sister Ray“.
Ji - apie karalienes.
Vienos vardas Dakė, kitos - Salė.
Dakė ir Salė viduje
Virė viralą
Kažkas spokso į panelę Rajon
Kažkas laižo jos rašiklį
O aš ieškau venos
Nes į šoną negaliu
Harvardo profesoriai, Niujorko mados modeliai,
nuoširdus padūkęs jaunimas,
suprantat, motociklininkų gaujos,
moksliukai, kaip ir aš.
„Grateful Dead“ gerbėjai. Daugeliui patiko abi grupės.
Supratome, kad turime gerbėjų.
Žinoma, buvo malonu,
ypač Bostone, nes ten dažnai koncertuodavome.
Buvau jų koncertuose 60 ar 70 kartų.
Klausydamas jų muzikos, jausdavausi emociškai laisvas,
nes jie grodavo kaip niekas kitas.
Kaskart jie skambėdavo kitaip.
Man labai patiko.
Pirmyn, taip, štai taip
Taip, kaip liepė sesuo Rei
Šis skambesys buvo ne tik naujas, bet radikaliai kitoks.
Lėtas vidutinio arba lėto tempo skambesys, visai nepanašus į rokenrolą.
Keista muzika, keistos melodijos.
Žiūrėdavai, kaip jie groja,
ir nesuprasdavai, kaip jie išgauna kai kuriuos obertonus.
Iš pradžių šitaip...
DŽONATANAS RIČMANAS
Paskui - čaižus solo.
Kažkas panašaus... Ir dar bosų fonas.
Bet girdėdavai dar daug kitų garsų,
ir sekdavai juos iš kur...
Iš kur šitas garsas?
Tai buvo grupės garsas.
Pavyzdžiui, jie atlikdavo ilgąją „Sister Ray“ versiją,
ir štai kas vyko jiems baigus.
Penkios sekundės po dainos pabaigos rodo, ką jie iš tiesų darė.
Suprantat, jie grojo sau...
Klavišinių pavinguriavimai.
Kiti garsai. Perkusija.
Ir staiga...
Jie staiga baigdavo, o publika
likdavo nuščiuvusi vieną...
Penkias sekundes, ir tik tada jie plodavo.
„The Velvet Underground“ eilinį sykį juos užhipnotizavo.
Atėjau į Bostone vykusį jų koncertą.
„The Velvet Underground“ statė stiprintuvus.
Jungė instrumentus, derino juos, o aš juos stebėjau.
Ir klausinėjau jų.
„Kaip tokioje vietoje išgavote tą minkštą toną? Kodėl?“
„O iš kur tas garsas?“
O jis atsakydavo: „Tas garsas, jaunuoli, sudėtingas dalykas.“
Sterlingas Morisonas išmokė mane groti gitara.
Tai man suteikė laisvę, dėl kurios nebuvau prisirišęs prie mokslų,
prie kitų muzikinių krypčių sąlygotumų,
ir padėjo man suvokti, kaip kurti savo muziką.
Štai kokie jie buvo. Dosnūs.
Bent jau man. Kartą jie leido man groti prieš jų pasirodymą.
Ir kai jų grupėje tvyrojo įtampa,
man leido būt šalia.
Jie žinojo, kad nieko nesakysiu.
Bet taip, įtampą aš jutau.
Tačiau buvau priblokštas, kai dėl tos įtampos
grupę paliko Džonas Keilas.
Jie, trys vaikinai, tarpusavy dažnai kibirkščiuodavo.
Po teisybei, kiekviena repeticija būdavo siaubingai įtempta.
Kartais jie ginčydavosi dėl muzikos.
Kartais Lu imdavo bambėti,
ar nurodinėti visiems, aiškinti, ką daryti.
Visada taip buvo.
MARTA MORISON
Lu žodis turėjo būt paskutinis.
Aš nebežinojau, kaip jam įtikti.
Viskas, ką darydavau...
Jei esi su juo malonus, jis dar labiau ima tavęs nekęst.
Siūlai ką nors, jis ignoruoja.
Draskomas vidinės kančios.
Tačiau turiu pasakyti, kad Džonas Keilas kartais įširsdavo.
O jei jam negerai, šalia jo
būti labai sunku.
Jis buvo niūrus.
Mes aiškiai žinojom, kas mes tokie ir ką darome,
ir likusiam pasauliui jautėme neapykantą.
Deja, galiausiai
tą neapykantą ėmėme jaust vieni kitiems.
Regis, atėjo metas, kai pasakėm: „Velniop tai.
Taip elgdamiesi savo bėdų neišspręsime.
Ir niekas negali mums padėti.“
Ir mes niekam neleidom mums aiškint, ką daryti.
Jei ne tie kvaišalai, mes būtume dėję daugiau pastangų.
Taigi, atėjo metas atsitraukti,
nes dingo tarpusavio pasitikėjimas.
Gal Lu apėmė pavydas?
KALBA STERLINGAS MORISONAS
Aš manyčiau, jog nutiko kažkas panašaus.
Lu pateikė ultimatumą - grupę palikti turi arba jis, arba Džonas.
Jis pakvietė mus su Sterlingu susitikti kažkokioj kavinėj
ir pasakė.
Sakė, kad nebegali dirbti su Džonu,
ir kad mes pasirinktume, su kuriuo iš jų likti.
Pas mane atėjo Sterlingas. Jis tarė: „Ką tik buvau susitikęs su Lu.“
Aš pasakiau: „Taip, turim pradėt repetuoti.
Nes savaitgalį vykstame į Klivlandą.“
Jis sako: „Ne. Mes vykstame, o tu - ne.“
Aš sakau: „Ką čia šneki?“
Jis sako: „Lu prašė tau perduoti, kad
jei vyks Džonas, jis nevyks.“
Štai ir viskas.
Ir vėl mane apėmė nerimas
dėl to, kas dabar bus, po galais.
Pamaniau: „Gal imtis prodiusavimo.“
Mane tai pribloškė,
nes ši grupė man padėjo suprasti gyvenimą.
Jų kuriamas skambesys padėjo man susikurt savo svajones.
Jų tonų spalvos buvo...
Asmeniškai aš jaučiausi, lyg mane būtų mokęs pats Mikelandželas.
Lu išties troško sėkmės.
Tikros sėkmės.
Gal jis norėjo kurti ne tokį avangardą, ar koks ten tas žodis.
Įprastesnę.
Gerai, pradedam.
DAGAS
Ji - už kampo
Prie mūsų prisijungęs Dagas Julas, kiek pamenu,
labai narsiai ir greitai išmoko dainas.
Jis pats buvo labai įdomus ir rimtas muzikantas.
Su savo unikaliu harmonikos jausmu įnešė į grupę kažką naujo.
Manau, skirtumas buvo didžiulis.
Manau, likome puikia grupe,
ir Dagas papildė mūsų grupę,
tačiau niekas negalėjo pakeisti Keilo.
Žinai, ką? Ji juos išsiuntė atgal
Aišku
Labas vakaras.
Mes - jūsų vietinė „Velvet Underground“,
džiugu jus matyti.
Ačiū.
Mes labai džiaugiamės, kad žmonės skyrė laiko
ateiti ir pasilinksmint skambant rokenrolui.
Jie grojo labai tyliai.
Jie ėmė groti labai tyliai.
Kartais aš - laimingas
Kartais - liūdnas
Kartais aš - laimingas
Bet dažniausiai aš pykstu ant tavęs
Mieloji, aš pykstu ant tavęs
Vis matau
Tavo blyškiai mėlynas akis
Vis matau
Tavo blyškiai mėlynas akis
Buvo tokia erdvės teorija.
Teigianti, kad mūsų dainos - erdvios.
KALBA LU RYDAS
Mes nieko nei pridėdavome, nei atimdavome.
Visi kiti dirba atvirkščiai.
Mes visad grojam tais pačiais instrumentais, nekviečiam kitų žmonių.
Mes nedarome nieko, ko negalėtume atkurti scenoje.
Trečią albumą, pilkąjį, įrašėm Los Andžele.
KALBA DAGAS JULAS
Styvas pasakė, kad planai keičiasi,
mes čia liekam dar savaitei, įrašysim albumą.
Kendė sako
Ėmiau nekęsti savo kūno
Ir visko, ko jam reikia...
Daina „Candy Says“ turi savo įtampą.
Supranti, žmogus sako: „Ėmiau nekęsti savo kūno,
ir visko, ko jam reikia šiam pasauly.“
Ir, skambant švelniai muzikai, supranti,
imi galvoti: „Tai apie ką visa tai?“
O visas likęs trečiasis albumas yra apie tai.
Už savo paties
Kaip manai, ką pamatysiu
Nemaniau, kad man teks dainuoti,
tačiau sudainavęs kartą, jis pasiūlė man: „Kodėl tau nesudainavus?
Man būtų smagu kartais nedainuoti, atsipūsti, supranti,
groti sau gitara ir nekvaršinti galvos dėl vokalo.“
Šią dainą, maniau atliksiu aš -
stovintis prožektorių šviesoje su aukso suknele.
Bet paskui pamaniau: „Abejoju...
Abejoju, ar publikai patiks.“
Taigi, mes atsitempėme Moryn,
nes, manau, ja visi tikrai patikės.
Tai - paskutinė daina šiam vakarui.
Ji vadinasi: „After Hours“.
Jei uždarysi duris
Ir naktis tęsis amžinai
Saulės šviesa nepateks
O mes pasveikinsime niekadą
Mirtinai bijojau.
Nebuvau iki tol dainavusi, tad maniau: „Aš nesugebėsiu“.
Teko išvaryti Sterlingą,
nes jis iš manęs juokėsi.
Man neteks matyt dienos
Pasakiau Lu: „Gyvai nedainuosiu, nebent, kas nors paprašys.“
Tikėjausi, kad niekas neprašys.
O po kokių poros koncertų, Teksase
kažkas paprašė ir man teko dainuot, taigi...
Pakelsiu taurę už niekadą
Kai jie koncertavo Bostone, prie mikrofono priėjus Moryn,
net tie, kurie iki tol nebuvo grupės gerbėjai,
padūkęs jaunimėlis, anksčiau raukęsis: „Kas jie tokie?
Jie nesoluoja gitara kaip Džimis Peidžas, kažkoks mėšlas.“
Net tie, po to, kai Moryn Taker
išeidavo ir užtraukdavo: „Jei uždarysi duris“,
jinai sužavėdavo visus.
Ačiū.
Dženė sakė Kad kai jai buvo penkeri
Aplink nieko nevyko
Kaskart jai įjungus radiją
Nieko nevyko
Visai nieko
Vieną rytą ji įjungė Niujorko radijo stotį
Ir negalėjo patikėti savo ausimis
Skambėjo puiki muzika Ji ėmė šokti
Ir jos gyvenimą išgelbėjo Rokenrolas
Nekreipk dėmesio į amputaciją
Tiesiog judėk ir šok Skambant rokenrolui per radiją
- Ir viskas susitvarkė - Viskas susitvarkė
- Ei, mieloji, viskas gerai - Viskas gerai
Dženė sakė Kad kai jai buvo penkeri
Aplink nieko nevyko
Labai nenorėjau atlikti albumo „Loaded“ dainų,
kol prie būgnų nebuvo Moryn.
„Loaded“ buvo įrašytas 1970-ųjų balandį.
Aš tuo metu laukiausi ir per didelį pilvą negalėjau pasiekt būgnų,
todėl negrojau.
Mane tai nuvylė, nes buvo dainų,
kurios turėjo būt atliekamos tik su manim.
Skirtumas buvo didžiulis.
Moryn atsitraukus, prie būgnų sėdo Sterlingas...
Paskui jis iš viso nebeateidavo. Atliekant „Loaded“ daug grojau gitara.
Jam, turbūt, labai nepatiko
sėdėti ilgas valandas studijoje,
kol būdavo ginčijamasi dėl kiekvienos detalės.
Žinojau, kad jie įrašinėja. Dago aš nepažinojau.
Aš ne...
Tačiau jų reikalai jau manęs nelietė.
Lu man aiškiai tai pasakė.
Pradžioje jie buvo unikalūs.
DŽOZEFAS FRYMANAS
Kiekvienas narys įnešė savo indėlį.
Bet dabar jie tapo paprasta rokenrolo grupe,
ir turėjo genialų, kūrybišką lyderį.
O Lu turėjo prikūręs krūvas pop dainų.
Ėmė ryškėti individualus Lu balsas.
KALBA TONIS KONRADAS
Popsas ištirpdė aukštą kultūrą. Tai buvo Lu darbas.
Energingai ir gyvai iš Long Ailando.
Tirpdė krištolinę struktūrą - būtent to mes ir siekėme.
Stoviu aš ant kampo
Rankose - lagaminas
Džekas su korsetu Džeinė su liemene
O aš - rokenrolo grupėje
Vairuoja Stutz Bear Cat, Džimai
Kiti buvo laikai
Poetai Mokėsi poezijos taisyklių
O ponios vartydavo akis
Miela Džeinė
Man regis, fantastika, jog galime viešai atlikti šias dainas.
Tai užveda ir mane, ir juos.
O Džeinė dirba kontoroje
Mes neprivalom niekam nieko įrodinėti,
ar nieko niekam aiškinti.
O kai jie grįžta namo po darbo
Jis žinojo, kad buvo talentingas.
Jis žinojo, kad buvo puikus gitaristas ir dainų kūrėjas.
O su mumis jis nejudėjo link to, ką pats tikėjosi pasiekt.
Ir, po galais, kada gi pagaliau pavyks?
Bet kuris, turintis širdį
Nebūtų nusisukęs
Ir bet kuris prisidėjęs
Nebūtų nusisukęs neapykantoj
Miela Džeinė
Mes koncertavom „Max's“ klube.
Jis pasirodė siaubingai.
Artėja vandenynas
Ir kyla jūros bangos
„Max's“ klube jie grojo
po penkerių metų pertraukos, jau su sumažėjusia grupės sudėtimi.
O bangos, kur jos buvo?
Jis ne dainavo, o vapėjo.
Be jokio susidomėjimo.
Gal aš išprotėsiu
Aš nusprendžiau grįžt prie mokslų.
Kuo toliau nuo viso šito.
Manau, jis tiesiog nenorėjo mums sakyti.
Jis nepabėgo, bet pasakė, kai įėjom į oro uostą.
Pasakė: „Aš neskrisiu.“
Jis man paaiškino, kodėl delsė.
Nenorėjo, kad jie jį perkalbėtų.
Kad Mo apsiverktų. Ne.
Mo sakė, kad pasijuto, lyg jis būtų smogęs jai durklu į širdį.
...krašte
Stūksojusiam prie jūros
Nuėjau į „Max's“ su jais pasimatyti, koncertas jau buvo pasibaigęs.
Pasirodė Lu, ėjo išėjimo link.
Pašaukiau jį: „Ei, Lu“. Bet jis tik paspartino žingsnį.
Tada kažkas man pasakė, kad jis paliko grupę.
Prie jūros
Paliko. Štai ir viskas. Baigta.
Artėja vandenynas ir bangos
Kranto link
Artėja vandenynas
Ir bangos...
Palikęs grupę jis pusantrų metų
gyveno tėvų namuose.
Spėju, jis norėjo viską susidėlioti galvoje.
Buvo rimtos vadybos bėdos.
Pasitraukiau išsilaižyt žaizdas.
Kai mokiausi mokykloj, mama sakydavo:
„Išmok spausdinti, kad turėtum iš ko pragyvent.“
Aš - sūnus tinginys Nieko nemoku
Esu iš vandens
Štai
Artėja bangos
Kranto link
Jie švytėjo taip ryškiai.
Tokia šviesa nebūtų išsitekusi nė vienoje erdvėje.
Reikia fizikos žinių, kad galėtum apibūdint šios grupės dydį.
Artėja bangos
Tikra entropija.
Artėja bangos
LU RYDO ALBUMAS „TRANSFORMER“
Artėja bangos
NIKO ALBUMAS „THE MARBLE INDEX“
MORYN TAKER ALBUMAS „PLAYIN' POSSUM“
LU RYDAS IR DŽONAS KEILAS „SONGS FOR DRELLA“
Artėja bangos
Alio? Taip.
Barbara.
Ar kas vyksta?
Puiku.
Nekvailiok. Greičiau nešk čionai.
Iki.
Tau patinka spalvų derinys?
Labai keistas.
Tai - nuotraukos ar...
- Ne, tai - paveikslai. - Gražūs.
Vienas - su „The Velvet Underground“.
Argi ne nuostabu?
Nuostabu.
Kas čia?
- Sterlingas. - Sterlingas.
Aš jo nemačiau.
Ar tu su jais mataisi?
Taip, aną savaitę buvau susitikęs su Moryn.
Taip, ji dabar - kompiuterių programuotoja.
- Taip. Dirba gamykloje. - O ką...
- Visomis prasmėmis. - Tikrai?
„IBM“. Ji - šaunuolė.
Ar su Džonu palaikote ryšį? Su Džonu Keilu?
Taip, skambino jis čia kurią dieną.
Jis kuria, suprantama, bet...
Jis dirba „Island Records“ ir...
„Island“? Nemaniau...
Jis dirbo „Warner Brothers“, o dabar - „Island“.
ENDIS VARHOLAS MIRĖ 1987 M. VASARIO 22 D. NUO KOMPLIKACIJŲ PO OPERACIJOS:
Ilgai trukome, kol čia atsidūrėme.
JAM BUVO 58-ERI.
49-ERIŲ NIKO MIRĖ 1988 M. LIEPOS 18 D. NUO KRAUJO IŠSILIEJIMO Į SMEGENIS
Nežinau, kur aš einu
STERLINGAS MORISONAS MIRĖ 1995 M. RUGPJŪČIO 30 D. NUO NE HODŽKINO LIMFOMOS:
Gal pavyks
JAM BUVO 53-EJI.
Gal pavyks pasiekti karalystę
LU RYDAS MIRĖ 2013 M. SPALIO 27 D. NUO KEPENŲ LIGOS, BŪDAMAS 71-ERIŲ.
Nes pasijusiu tikru vyru Kai susileidžiu sau į veną
Sakau jums, viskas Atrodo kitaip
Ir, palaimai užplūdus
Jaučiuosi it Jėzaus sūnus
Ir atrodo, nebežinau
Aš
Nebežinau
Aš
Bet aš
Žinau, kad aš
Nuneigsiu savo gyvenimą
Ir kai kraujas plūsteli i
Į švirkštą
Kai artėju prie mirties
Jūs man nepadėsit
Tik ne jūs Ir ne jūs, mielos merginos
Savo saldžiais balsais
Jūs eikit pasivaikščiot
Ir atrodo, nebežinau
LU RYDAS - DAINŲ KŪRĖJAS, MUZIKANTAS IR RAŠYTOJAS
IŠLEIDO 22 STUDIJINIUS IR 9 SOLINIUS KONCERTINIUS ALBUMUS.
DŽONAS KEILAS - DAINŲ KŪRĖJAS, MUZIKANTAS IR PRODIUSERIS
IŠLEIDO 16 STUDIJINIUS IR 6 KONCERTINIUS ALBUMUS. PRODIUSAVO VIRŠ 75 PLOKŠTELIŲ.
JIS VIS DAR KONCERTUOJA IR GYVENA LOS ANDŽELE.
STERLINGAS MORISONAS - MUZIKANTAS, BAIGĖ DOKTORANTŪRĄ
IR DĖSTĖ VIDURAMŽIŲ KURSĄ TEKSASO UNIVERSITETE, OSTINE.
MORYN TAKER - DAINŲ KŪRĖJA, MUZIKANTĖ, IŠLEIDO 4 STUDIJINIUS SOLINIUS ALBUMUS
IR GYVENA PIETŲ DŽORDŽIJOJE.
NIKO - DAINŲ KŪRĖJA IR MUZIKANTĖ,
IŠLEIDO 6 STUDIJINIUS SOLINIUS ALBUMUS.
DAGAS JULAS - MUZIKANTAS,
IŠLEIDO 1 KONCERTINĮ SOLINĮ ALBUMĄ, GYVENA SIATLE.
MERIL RYD-VYNER, LU RYDO SESUO, PSICHOTERAPEUTĖ,
GYVENA LONG AILANDE, NIUJORKE.
ALANAS HAIMANAS, LU RYDO DRAUGAS IR GRUPĖS NARYS VIDURINĖJE IR KOLEDŽE.
GYVENA LONG AILANDE, NIUJORKE.
HENRIS FLINTAS - KOMPOZITORIUS, MUZIKANTAS, FILOSOFAS IR RAŠYTOJAS,
GYVENA NIUJORKE.
LA MONTE JANGAS - KOMPOZITORIUS, MUZIKANTAS, RAŠYTOJAS IR AMŽINOSIOS
MUZIKOS TEATRO IR „DREAM SYNDICATE“ ĮKŪRĖJAS, GYVENA NIUJORKE.
MARIAN ZAZYLA, MENININKĖ, MUZIKANTĖ, AMŽINOSIOS MUZIKOS TEATRO
IR „DREAM SYNDICATE“ NARĖ, GYVENA NIUJORKE.
RIČARDAS MIŠKINAS - LU RYDO KOLEDŽO LAIKŲ DRAUGAS IR GRUPĖS NARYS, GYVENA NIUJORKE.
ŠELĖ KORVIN - LU RYDO KOLEDŽO LAIKŲ MERGINA,
MENININKĖ, GYVENANTI PIETŲ KALIFORNIJOJE.
DENIS FYLDSAS - MUZIKOS VADYBININKAS, PUBLICISTAS, GYVENA NIUJORKE IR LONDONE.
EIMĖ TOBIN - AKTORĖ IR SEPTINTOJO DEŠIMTMEČIO „THE FACTORY“ LANKYTOJA,
KINO KRITIKĖ, GYVENA NIUJORKE.
TERIS FILIPSAS - MUZIKANTAS IR „PICKWICK RECORDS“ VADOVAS,
GYVENA NIUJORKE.
MARTA MORISON - STERLINGO MORISONO ŽMONA, DIRBO VASARO KOLEDŽE,
GYVENA NIUJORKE.
MERĖ VORONOV - VARHOLO SUPERŽVAIGŽDĖ, AKTORĖ, RAŠYTOJA, GYVENA LOS ANDŽELE.
DŽEKSONAS BRAUNIS - DAINŲ KŪRĖJAS, MUZIKANTAS IR APLINKOSAUGININKAS,
GYVENA LOS ANDŽELE.
DŽONATANAS RIČMANAS - DAINŲ KŪRĖJAS, MUZIKANTAS IR „MODERN LOVERS“ ĮKŪRĖJAS,
GYVENA ŠIAURĖS KALIFORNIJOJE.
DŽONAS VOTERSAS - KINO KŪRĖJAS, RAŠYTOJAS, AKTORIUS IR MENININKAS,
GYVENA BALTIMORĖJE, SAN FRANCISKE IR PROVINSTAUNE.
DŽOZEFAS FRYMANAS - PAAUGLIU DIRBO VARHOLO ASISTENTU „THE FACTORY“,
GYVENA NIUJORKE.
DELMORAS ŠVARCAS BUVO RAŠYTOJAS, POETAS
IR DĖSTĖ KŪRYBINĮ RAŠYMĄ SIRAKJUZO UNIVERSITETE.
TONIS KONRADAS BUVO EKSPERIMENTINIO KINO KŪRĖJAS IR MUZIKANTAS,
AMŽINOSIOS MUZIKOS TEATRO IR „THE PRIMITIVES“ GRUPĖS NARYS
KARTU SU LU RYDU IR DŽONU KEILU.
BILIS NEIMAS (BILIS LINČAS) BUVO VARHOLO BENDRADARBIS, FOTOGRAFAS
IR „THE FACTORY“ PRIŽIŪRĖTOJAS.
DEIVIDAS BOUVIS BUVO DAINŲ KŪRĖJAS, MUZIKANTAS, AKTORIUS
IR PRODIUSAVO LU RYDO ALBUMUS „BREAKTHROUGH“, „TRANSFORMER“.
SKIRIAMA BRANGIAM JONUI MEKUI, KINO KŪRĖJUI, MENININKUI
IR KINO ARCHYVO „ANTOLOGIJA“ ĮKŪRĖJUI,
PAŠVENTUSIAM GYVENIMĄ AMERIKOS AVANGARDO KINUI.
Ir kokį kostiumą Vilktis vargšei mergaitei
Į rytojaus vakarėlius?
Kažkieno ir kažkur dėvėtą suknelę
Į rytojaus vakarėlius
Ir kur ji eis Ir ką ji veiks
Kai vidurnaktis ateis?
Ji vėl apsirengs Sekmadienio klouno kostiumu
Ir už durų verks
Ir kokį kostiumą Vilktis vargšei mergaitei
Į rytojaus vakarėlius?
Kam vilktis vakarykščius Šilkus ir suknias
Į rytojaus vakarėlius
Ir kur jai dėti Ketvirtadienio drabužius
Išaušus pirmadieniui
Jis vėl apsirengs Sekmadienio klouno kostiumu
Ir už durų verks
Ir kokį kostiumą Vilktis vargšei mergaitei
Į rytojaus vakarėlius?
Nes ketvirtadienio vaikas Yra sekmadienio klounas
Kurio niekas negedės
Juodos įkapės Dėvėti drabužiai
Drabužiai, šilkai, kostiumas
Tinka verkiančiai
Į rytojaus vakarėlius eit
Išvertė Egidija Tučkuvienė