Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
МУЗИКА ОСЯГАЄ НЕБО... БОДЛЕР
Шоу «I've Got A Secret» представляє «Winston» –
сигарети номер один в Америці за продажами й смаком.
«Winston» – смакує добре, як і годиться сигаретам.
«Winston» смакує добре Як і годиться сигаретам
«Winston» з фільтром
представляють найпопулярнішу вікторину в Америці – «I've Got A Secret».
З причин, які стануть зрозумілі згодом,
ми називатимемо джентльмена зліва від мене «Містер Ікс».
Однак я вам скажу, що він з Уельсу.
Він валлієць, а ще – музикант.
Ми повернемося через 20 секунд.
Скільки героїну ви купуєте щодня?
29 грамів, чотири чи п'ять доларів...
Місто Стратфорд, США. Ретельно спланована грома...
Гарячі новини з Далласа, штат Техас.
Раз, два, три.
Це Джон Кейл, композитор і музикант,
який минулого тижня виступив на концерті століття.
Що ж було особливого на цьому концерті?
Він тривав 18 годин.
Хтось може здогадатись, у чому ж секрет пана Шензера?
Він єдиний висидів у залі всі 18 годин.
Навіщо він так?
Чому знадобилося 18 годин, щоб це зіграти?
Тут міститься вказівка композитора Еріка Саті.
У ній сказано, що оцей уривок
потрібно зіграти 840 разів.
Що може змусити людину вказати, що це треба грати 840 разів,
-щоб виконати твір повністю? -Не знаю.
ЛУ
Вітре, Вітре, вій
«Я почуваюся так, наче сиджу в кінозалі.
Промінь світла ллється, пронизує темряву.
ЛУ РІД
Мій погляд прикутий до екрана.
Кадри сповнені цятками й світлом.
У мене немає імені, і я забув себе.
Так завжди буває в кіно.
Це, як то кажуть, наркотик».
Уві сні, який принесе мені вітер
Ми переїхали на Лонг-Айленд, коли мені було чотири.
Лу тоді було дев'ять.
МЕРРІЛЛ РІД ВАЙНЕР
Ми жили в передмісті, у Фріпорті.
Він дуже важко пережив переїзд з Брукліна
в цю ізольовану провінційну громаду.
У моїх руках
Вітер
Мама була домогосподарка.
Батько хотів бути письменником, писати романи.
А бабуся сказала йому: «Ні. Будеш бухгалтером».
І він став бухгалтером.
Якщо ви шукали типових представників...
АЛЛАН ГАЙМАН
...родини з 1950-х, у якій батько знає все краще за всіх,
не думаю, що вони були близькі з батьком. Батько працював.
Він був не з тих, з ким можна покидати м'яча.
Не знаю, чого батько очікував від Лу.
Може, він думав, що Лу успадкує його бізнес.
Від мене батько ясно чого очікував:
вміти готувати дуже смачний курячий суп.
Він ніколи не пропонував піти в цирк чи в музей.
Ніколи.
Я знаю, що її вже нема Та моя любов...
Зовсім малим я вчився грати на фортепіано.
ЛУ РІД
Гітару я взяв у руки в 10 чи в 11 років і мав один урок гри на ній.
Здається, я приніс платівку «Blue Suede Shoes»
і сказав: «Навчіть мене це грати».
Мабуть, таким вони не займалися.
На цьому й закінчився той урок музики.
А грати на гітарі я навчився, підігруючи записам з платівок.
Ду-воп. «The Paragons», «The Jesters», «The Diablos».
І рокабілі.
Лу завжди казав мені,
що хоче стати рок-зіркою в юному віці.
Це було в старших класах.
У 14 років я записав першу пісню: «Leave Her for Me».
Я був страшенно розчарований,
коли Мюррей зе Кей мав грати цю пісню на радіо,
але того вечора захворів.
Натомість її грав Пол Шерман, і мене це просто вбило.
Ми всі сиділи біля радіо.
Нам прислали чек на роялті, 2,79$,
а це набагато більше, ніж я заробив у «The Velvet Underground».
Візьми всі квіти...
Було одне місце, «Гейлофт»,
куди він ходив грати сам.
Залиш мені мою крихітку
Усі знали, що це нічний клуб для ґеїв.
Якось я спитав його, чому йому хотілося грати у ґейклубі.
І він відповів, що просто там круті люди.
Прошу, залиш її мені Залиш мою крихітку
Гурт уже проводив концерти в місті,
а він ще вчився в школі.
ДЖОН
І, звісно, це створило проблеми у нас удома.
Ми жили в будинку бабусі.
Бабуся була палка націоналістка.
Їй не подобалося, що наша мати вийшла за англійця...
ДЖОН КЕЙЛ
...і що не говорила валлійською.
Той англієць, за якого вийшла мати, був ще й шахтар,
а вона роки поклала на те, щоб інші діти не пішли цією дорогою.
За її волею всі її сини і моя мати стали працювати в освіті.
Коли мати вийшла заміж, і батько прийшов до них жити,
бабуся заборонила говорити вдома англійською.
Доки я не вивчив англійську в школі в сім років,
не міг спілкуватися з батьком.
Бабуся дуже погано до мене ставилася,
можна сказати, ненавиділа мене.
Похмура картина.
Мати якийсь час учила мене грати на фортепіано,
а коли я трохи навчився,
попросила когось іншого займатися зі мною.
Вона трималася заради мене.
Мені було років шість чи сім.
Уява живилася радіо.
Тоді я вже зрозумів, як найкраще використовувати радіо:
настроюватися на іноземні програми.
«Suisse Romande» і «Radio Moscow».
Коли я пішов у середню школу, там був оркестр, і я захотів грати.
Я хотів обрати скрипку, та в них не було скрипок.
Але був альт. Він мені й дістався.
На альті там можна було грати Баха, твори для віолончелі.
Це було чудово. Прекрасне відпрацювання техніки.
Але були й Каприси Паґаніні.
Я шокував учителя,
повідомивши йому, що збираюся вивчити Каприси Паґаніні.
Мамі зробили операцію на грудях.
І вона зникла. Поїхала в лікарню-ізолятор,
оточену восьмиметровою стіною.
Батько брав мене на руки й підіймав.
Вона зникла.
Усе пішло шкереберть.
Я був сам по собі.
Батько й далі ходив на роботу. Я почувався дуже самотньо.
Я не міг поговорити про те, що відбувається,
ні з батьком, ні з матір'ю.
Дехто використав мене для власного задоволення. А я не знав, що робити.
Був один музичний твір, я пам'ятав його початок,
але не пам'ятав кінець.
Тож наприкінці я імпровізував.
І досить непогано зіграв кінець того твору.
У мене справді вийшло добре виконати той кінець.
Коли я вийшов з кімнати, спочатку дуже боявся.
Я й гадки не мав, що має статися, і от воно сталося.
І мить, коли це сталося,
вплинула, коли я ще був зовсім юний,
на те, як я вирішую проблеми.
Боятися того, що має статися... це не проблема.
Це було народження імпровізації.
КІНЕЦЬ
Поступово мої плани почали набирали конкретної форми.
І, вважаю, я прийняв практичне рішення.
Я подумав: «Хочу стати диригентом».
До того ж було очевидно, що треба забиратися з індустріального Уельсу.
Там не було для мене нічого. Я дуже хотів вирватися звідти.
Але якби не той раз, коли я на смерть перелякався,
бо мав щось виконати й елегантно завершити...
Той досвід став мені потім у пригоді.
НЬЮ-ЙОРК
Ти вбив свого європейського сина
Ти плював на тих, кому нема 21 року
Та тепер уже нема твоїх синіх авто
Краще попрощайся Агов, бувай
Під час холодної війни Нью-Йорк був містом, куди тікали митці.
ЙОНАС МЕКАС
Це була зустріч Нью-Йорка
з розумом найкращих митців з Парижа й Берліна.
Краще попрощайся Твої клоуни кажуть тобі «Бувай!»
Ось Нью-Йорк наприкінці п'ятдесятих. А тепер ми переходимо в шістдесяті.
У представників французької Нової хвилі була Французька сінематека,
а в нас – Сорок друга вулиця.
Ми щовечора йшли на Сорок другу.
Там було 15-20 кінотеатрів.
Це був час, коли всі види мистецтва
й стилі життя почали змінюватися.
Цей процес сягнув піку в шістдесяті.
Ми не частина субкультури чи контркультури. Ми і є культура!
Художники, музиканти, кінематографісти.
Їм було не дуже цікаво оповідати історії.
Саме поетичний аспект підніс кіно на рівень інших видів мистецтва.
Із січня 62-го
моя студія, «The Film-Makers' Cooperative»,
стала місцем зустрічі всіх кінематографістів.
Щовечора були покази фільмів.
Там тусив і Енді.
Але я не знав, що це Енді.
Він просто сидів на підлозі з усіма іншими.
І саме там він зустрів своїх перших суперзірок –
Маріо Монтеза, Джека Сміта та Джерарда Маланґу.
Це була кіношкола Енді.
Коли я вступив у Ґолдсмітс...
ДЖОН КЕЙЛ
...там був досить сильний дух свободи.
Мої заняття з альта й композиції вів Гамфрі Серл.
Він розумів Кейджа й усіх тих, хто мене зацікавив.
Джон Кейдж, «Water Walk».
Джон Кейдж був найвизначнішою фігурою в авангардній музиці
в Нью-Йорку й в усій Америці.
Та першість от-от мав перехопити Ла Монте.
Я отримав стипендію Бернстайна, що покривала подорожі й ще багато чого.
Така була атмосфера... Тоді ще була жива пані Кусевицька.
Вона влаштовувала звані вечері для студентів.
Мені не дозволяли виступати, бо виступи були буйні.
Я просив Краута, який вів програму... Він спитав чи мої твори буйні.
Більша частина твору гралася всередині фортепіано –
я гатив по його начинці.
А потім дістав сокиру.
Пам'ятаю, хтось із першого ряду встав і вибіг.
Це була пані Кусевицька. Вона плакала.
Я сказав: «Ого. Вибачте, що...»
Певний час вона була засмучена, та не хвилюйтеся.
Потім ми повели її на коктейлі. Вона була в нормі.
На той час я вже був знайомий з Корнеліусом Кардью. Ми тусили разом.
У мене був хтось, хто розумів, про що я говорю.
І Корнеліус познайомився з Ла Монте.
Ла Монте Янґ був другою за значимістю фігурою після Джона Кейджа.
Якщо я потраплю в Тенґлвуд, познайомлюся з Ла Монте.
Музика була така незвична...
ГЕНРІ ФЛІНТ
...що це вже була не музика.
Побачимося наступного тижня.
Коли люди знайомилися з Ла Монте... Усе, кінець.
Усі хочуть творити щось хитромудре. От я, наприклад.
Я творив таке, що мусило...
ЛА МОНТЕ ЯНҐ
...високо піднести вас духовно.
Ніхто до мене не писав твору,
який складався лише з довгих безперервних звуків.
Джон був валлієць.
Він написав нам лист з...
-З Уельсу. Чи з Лондона. -З Великобританії.
МАРІАН ЗАЗІЛА
З Великобританії.
Сказав, хоче приїхати вчитися і...
Ага.
-Мабуть, ми погодилися. -Так.
Я потрапив у Нью-Йорк аж у 1963 році.
Я був там уперше й злякався.
Пара валила з-під ніг на тротуарах.
«Чорт забирай. Тут брудно».
ЧЛЕНСЬКА КАРТКА, ВЕСНА 1957 РОКУ
Дроуни Ла Монте і все інше – воно надихало.
Ми повернулися в музику,
зосереджені на тому, що ж ми почуємо.
Ми чули дроун, та насправді вивчали натуральний звукоряд.
Мені зателефонував Лу й сказав, що в нього важка депресія.
АЛЛАН ГАЙМАН
Він приймав якісь ліки.
Вважав, батьки вдаються до шокотерапії, щоб зробити його натуралом.
Знаючи його батьків, я не вірив жодному слову.
Незалежно від того, чи ви вважаєте,
що, може, в нього була клінічна депресія, чи він вживав наркотики,
атмосфера того часу не сприяла покращанню його стану.
Доступна тоді допомога була жахлива.
Тому я засмучуюся, коли ви питаєте про Лу в ті часи.
МЕРРІЛЛ РІД ВАЙНЕР
І засмучуюся через хибні уявлення.
Це шкодить і йому, і моїм батькам.
І думати, що існує просте пояснення – спрощувати все до карикатурного рівня.
Він вступив у Нью-Йоркський університет.
І, здається, провчився семестр з половиною.
Він подзвонив мені й сказав, що переведеться в Сірак'юс.
І коли він приїхав у Сірак'юс, це була інша людина.
Похмура, неприязна.
Майже все викликало в нього спротив.
Мені було важко його зрозуміти.
Ми курили траву, грали музику.
Іноді грали Рея Чарльза, Френкі Лаймона. Грали...
РІЧАРД МІШКІН
Ми грали в чоловічих і жіночих студентських товариствах, у барах.
ЛУ РІД
Ми погано виступали, тож часто доводилося змінювали назву.
Бо двічі нас ніхто не запрошував.
Іноді я невчасно вступав, або збивався з такту.
І він просто скаженів.
АЛЛАН ГАЙМАН
Він розвертався і з усієї сили бамкав тарілками.
Він узагалі був нетерплячий.
До будь-кого, хто не був ідеальний і не грав правильно.
Ми виступали в Університеті Св. Лаврентія
на теплоході, що ходив по річці Святого Лаврентія.
Лу каже: «Я не гратиму на теплоході».
А я йому: «Лу, ми мусимо там грати. Просто...»
Він мені: «Не гратиму». Бум!
І він розбив рукою скло в дверях і сильно порізався.
Довелося везти його в лікарню. Йому наклали шви.
Здається, це була права рука.
Він каже: «Усе, пішов ти... Я не можу грати».
А я кажу: «Але можеш співати. Усе одно на гітарі граєш фігово.
Тож виступимо».
І ми виступили.
Багато в чому він був наче трирічна дитина.
Еге-гей, карусель
Ми зробили демо-запис під назвою «Your Love».
Твоє маленьке кохання
Твоє кохання, маленьке кохання
Не думав, що я справжній чоловік Доки ти не покохала мене
Ми поїхали в місто на зустріч
з чоловіком, якому сподобалися деякі демо-записи Лу.
Він глянув на Лу й спитав:
«То що ти хочеш робити? Чого хочеш досягти?»
Той сказав: «Я хочу розбагатіти й стати рок-зіркою.
І я буду багатий і стану рок-зіркою,
будете ви займатися моєю музикою чи ні».
Він почувався незатишно майже всюди.
ШЕЛЛІ КОРВІН
І якщо йому було незатишно,
він докладав зусиль, щоб усі інші теж так почувалися.
Це давало йому розраду.
Не знаю чому, але він був страшенно невпевнений.
Він усе життя був невпевнений.
Він завжди дуже злився, якщо люди відштовхували його,
і сам перший розривав стосунки.
У темній церкві музики, що ніколи не лунає лише з суші чи моря
Але розцвітає в думках
ДЕЛМОР ШВАРЦ
Візерунки в русі й дії Послідовності молитов
Що рухаються з величчю й упевненістю
Щоб розсунути зсунуті завіси...
Тоді він тусив з Делмором.
Я захоплювався Делмором Шварцом найбільше.
Я вивчав з ним поезію, але не тільки.
Неймовірні маленькі есе й оповідання.
Мене вражало, що хтось може писати їх такою простою повсякденною мовою.
Делмор Шварц вважав, що Лу надзвичайно талановитий,
навіть сприяв публікації декількох його віршів
у «Evergreen Review».
А мотиви гомосексуальності були в значній мірі присутні в його віршах.
Дуже похмурі мотиви.
Він писав вірші про знайомства з чоловіками в громадських туалетах,
секс з ними біля пісуарів.
Коли я прочитав один з них,
сказав йому: «Лу, якого біса?
Звідки це принизливе ставлення до сексу?»
Він каже: «Без похмурості й приниження це не заводить. Це не секс».
І далі: «Тобі цього не зрозуміти.
Ти в нас скоро станеш республіканцем».
Ми пішли в «Гейлофт» на День подяки чи на Різдво.
Про цей заклад я пам'ятаю лише, що то був ґей-бар.
Там була дівчина на ім'я Екшн. Він намагався нас звести.
Я сказала: «Я не лесбійка. І не хочу нею бути.
Не хочу експериментувати. Мене це не цікавить».
Він каже: «Потанцюй з нею». На це я погодилася.
Гадаю, він повів мене туди, щоб показати, де буває і що робить.
Мене питали: «Чому тобі було все одно?
Як ти могла бути поряд, коли він з чоловіком?»
Я відповідала: «Це мене не стосується».
І я не ревнувала. Мене це не хвилювало.
Набагато страшніше було їздити в Мангеттен, у Гарлем,
щоб купити... здається, це був героїн.
Ми їхали на перехрестя Сент-Ніколас і 125-ї.
Підіймалися в одну квартиру.
Він дуже любив брати мене в небезпечні місця.
Штучно створював ситуації,
щоб йому потім було про що писати.
Він завжди писав.
Чи то оповідання, чи то тексти пісень.
Але він завжди дуже чітко давав зрозуміти,
що нема різниці між тим, щоб бути автором книги й автором пісні.
Сімнадцять Вознесенських стогнуть, але мовчать.
Мої крики розірвані
на кілометри магнітної стрічки й безкінечний червоний язик.
У коледжі на мене сильно вплинув Ґінсберґ.
«Крик», «Каддиш».
«Голий ланч» Берроуза.
«Останній поворот на Бруклін» Г'юберта Селбі-молодшого.
Я подумав: «Ось що я хочу робити, тільки з барабаном і гітарою».
«Я не знаю, куди я йду
Спробую здобути собі королівство
Бо я почуваюся чоловіком
Коли заганяю собі у вену вістря
І все стає інакшим
Коли я кайфую від дози І почуваюся сином Ісуса
Мабуть, я просто не знаю Просто не знаю».
Мабуть, у людській нормальній
чи аномальній поведінці найдавнішою й найменш зрозумілою
проблемою є гомосексуальність.
Що ви вважаєте найважчим сексуальним злочином?
Злочин проти природи.
Яке покарання за злочин проти природи?
Максимальний вирок – двадцять років у тюрмі штату.
Нас арештовували за відвідування барів.
То й що? Це йшло в комплекті з баром.
КАФЕ «САН-РЕМО»
Було одне кафе, «Сан-Ремо»,
усі відвідувачі якого здавалися ґеями,
дуже розумними і/або творчими.
ДЕННІ ФІЛДС
Туди ходили Едвард Албі, Енді Воргол і Джаспер Джонс.
Мистецький світ там бурхливо розвивався.
Гроші, вечірки, влада.
Кіно тоді бурхливо розвивалося.
Нью-йоркський кінофестиваль, Центр Лінкольна –
усе це сталося в середині шістдесятих.
Це було обурливо... Кемп зашкалював.
З кемпом можна було гратися.
Як це робив Джек Сміт.
НА ПОЧАТКУ 1964 РОКУ
Ло, це була ніч супер-перезбудження
напередодні знищення світу.
ДЖОН КЕЙЛ ПОЧАВ ЖИТИ З КОМПОЗИТОРОМ ТОНІ КОНРАДОМ НА ВУЛИЦІ ЛУДЛОВ, 56
І на вулиці Лудлов, 56 я, Джек Сміт, зустрів Анґуса та Тоні.
КІНЕМАТОГРАФІСТ ДЖЕК СМІТ ТЕЖ ЖИВ ТАМ, ЯК І БАГАТО ІНШИХ МИТЦІВ І МУЗИКАНТІВ.
Тоні Конрад оселився у квартирі...
ГЕНРІ ФЛІНТ
...на Лудлов, 56, яка стала дуже важлива.
ЛУДЛОВ-СТРІТ ҐРАНД-СТРІТ
Я не хотів бути частиною економіки...
ТОНІ КОНРАД
...тож оселився в квартирі, що коштувала 25,44$ на місяць.
Прийшовши туди, ви ставали свідком дивної зміни:
документальний, авангардний стиль життя Нижнього Іст-Сайду
змінювався на формальну мистецьку атмосферу того, що стало Сохо.
Джек, здається, переїхав до нього.
Нашими сусідами були П'єро Гелікзер з дружиною Кейт.
А потім у Нью-Йорк повернувся Анґус Макліс
і теж оселився на Лудлов, 56, у третій квартирі на тому ж поверсі.
У тому будинку жив ще Маріо Монтез. Джон...
Джон Кейл переїхав до Тоні.
І той осередок на вулиці Лудлов...
ЕМІ ТОБІН
...створив разом з Ла Монте Янґом «The Dream Syndicate».
Ла Монте, Маріан, Тоні і я –
ми півтора року робили це щодня по півтори години.
Я тримав дроун. Це нас дисциплінувало
і відкривало очі на численні можливості.
Кожна частота сприймається...
ЛА МОНТЕ ЯНҐ
...різними ділянками кори мозку.
Тож коли ви багато разів програєте певну групу частот,
ви входите в психологічний стан, що може бути дуже потужним і глибоким.
У серії звуків гармоніки можна почути
надзвичайно красиві й незвичайні елементи.
І ви починаєте розуміти,
що у звуку є такі нові місця, де ви почуваєтесь, як удома.
Ми ніколи не казали: «Зіграй мені ля». Ні.
Ми зрозуміли, що найстабільніша штука, на яку можна настроїтися –
це гудіння холодильника в 60 Гц.
Для нас це гудіння в 60 Гц було дроуном Західної цивілізації.
Основа, ключ у якому ми існуємо,
якщо використовуємо третю гармоніку з 60 циклів за десять циклів.
І – це ж треба – десять циклів це...
альфа-ритм мозку уві сні.
Раптом розумієш: «О, це цікаво».
Щодо «The Dream Syndicate» цікаво було те,
що це була мінімалістична музика.
Повний звукоряд, тримаєш одну ноту
і дослухаєшся до всіх інтонацій у ній.
Ла Монте Янґ тримав одну ноту чотири години.
ЙОНАС МЕКАС
Я ходив з Енді на один його виступ.
Ще до того, як я потрапила на «Фабрику», я бачила «Поцілунок».
У ньому не було титрів.
ЕМІ ТОБІН
Я й не уявляла, хто його зняв.
І це був серіал. Щотижня
на певній швидкості – 16 кадрів на секунду –
показували відео тривалістю дві хвилини 45 секунд.
У німому кіно Воргола цікаво те,
що відчуття нереальності створюється
швидкістю показу – шістнадцять кадрів на секунду,
тобто люди на цих кадрах дихають,
їхні серця б'ються в іншій часовій системі,
ніж та, в якій ви дивитеся це кіно.
І це створює неймовірне відчуття естетичної відстані.
В Емпайр-Стейт-Білдінг є поштове відділення.
Ми йшли на пошту з торбами журналу «Film Culture»,
коли раптом зупинилися й поглянули на саму будівлю.
Я сказала: «Це чудовий канонічний образ для Енді Воргола».
Так це й сталося.
Воргол, авангардне кіно й авангардна музика –
в них був розтягнений час.
Уявлення Ле Монта про музику було...
я б сказав, китайське.
Китайське уявлення про час.
Справді, музика триває століттями.
Це була імпровізація, й атмосфера була майже релігійна.
І дуже таємнича.
А одного дня прийшов Тоні з конвертером, і все закінчилося.
У нас була електрика з посиленням.
Багато чого відбувалося, розумієте?
Будівля аж тряслася від різницевих комбінаційних тонів.
Це дуже потужна штука.
Коли ми грали,
здавалося, що в кімнаті літає B-52.
Я марафонець, мала
Ти не вженешся за мною
Я марафонець, мала
Ти не вженешся за мною
Біжімо наввипередки, мала
Ну що, мала
Я збирав рок-н-рольні записи…
ТОНІ КОНРАД
Це був мій фетиш.
Джона це здивувало, коли він до мене переїхав.
Ми слухали твори, що були...
схожі на наші з Ле Монтом твори
своєю гармонією.
Чиста гармонія, щось таке.
Генк Вільямс і «The Everly Brothers».
Мріяти
«Мріяти».
Те, як починається ця пісня,
а потім чути різницеві комбінаційні тони.
Тоді рок-н-рол мене просто засліпив.
Засліпило те, що робили «The Beatles»,
тексти пісень, які вони співали.
Це не дитячі твори.
«Я знаю, як це – бути мертвим,
і через тебе я почуваюся так, наче й не народжувався».
Хвилинку. Такий текст міг би написати Лу.
Із цього народився перший шалений гурт...
ЕМІ ТОБІН
...що називався якось типу «The Primitives».
У ньому грали Джон, Волтер Де Марія,
Тоні та Лу.
Прошу всіх заспокоїтися.
Ми покажемо вам щось новеньке.
Як почуєте нас – вам дах знесе.
Приготувалися. Поїхали!
Я був штатним автором пісень у студії в Лонг-Айленд-Сіті
й переїхав у Нью-Йорк.
«Pickwick» була успішною студією, що випускала дешеві записи.
Платівки коштували 99 центів.
Дванадцять пісень про серфінг чи 12 пісень про розставання.
Платівки продавались у «Вулвортс».
Він мав бачення.
Його талант виходив за межі таланту, якщо розумієте, про що я.
Він не вміє співати й грати.
ТЕРРІ ФІЛІПС
Та всі тексти, виконані тим хрипким голосом, знаходили в мені відгук.
З Лу ми мали прокласти новий шлях, і зрештою він його проклав.
Тоні отримав запрошення на вечірку.
Ми пішли туди. До нас підійшов один чоловік і каже:
«Схоже, ви продаватиметеся.
Ми можемо просувати вашу платівку.
Приїжджайте в Лонг-Айленд-Сіті».
Він був з «Pickwick Records», і тоді Лу Рід писав для них пісні.
Коли я познайомився з Лу, ми багато витріщалися один на одного.
Попили разом кави. У мене з собою був альт.
О, ще раз!
Я тоді ще грав на класичному альті,
що дозволяв вдаватися до потужного вібрато і мав класичне
й гарне звучання.
І Лу сказав: «Чорт. Я знав, що в тебе є перевага наді мною».
Лягайте обличчям на підлогу
Ви готові?
Я хотів, щоб ми з ним сіли й пописали тексти.
Я казав їм не раз, що нам треба писати без підготовки,
і їм усім це сподобалося.
Цікаво, що він у цьому процесі грав головну роль.
Він був автором пісень і став грати запили. Мені дуже сподобалося.
Джон і всі вони теж миттєво цим захопилися.
Тоді ми записали «The Ostrich»,
який дуже сподобався визначним продюсерам,
наприклад, Воррену Томпсону з «Elektra Records».
-Роби, як страус -Еге-гей!
Ти повертаєш ліворуч І йдеш угору свого ліва
Чудово.
Пісня була написана на гітарі, настроєній на одну ноту.
Гітара видавала страшенний шум, а Лу грав на тамбурині й співав.
Це була імпровізація.
Саме таке уявляєш, коли думаєш, як грають...
хлопці десь у гаражі.
І це було чудово.
Мені такого бракувало в дитинстві.
І от ми вже в одній програмі з Шірлі Елліс чи...
«Бо-нана-бана фі-фо-фум». Знаєте цю пісню?
Діджей каже: «Чудово. Сьогодні з нами одна група,
"The Primitives", прямо з Нью-Йорка,
з найновішим хітом "The Ostrich"».
Це була майже магічна помилка.
ТОНІ КОНРАД
Таке переміщення.
Я ніколи не сприймав це як засіб досягнення чогось у музиці.
У «Pickwick» він був добре відомий тим, що весь час то був під кайфом,
то йому було погано,
то він падав, і мені доводилося везти його в лікарню.
Чесно кажучи, це одна з причин,
через які я теж хотів покласти край цим стосункам, хоч і вважав його талантом.
Лу якось сказав: «Мені не дають записувати ті пісні, які я хочу».
Я кинувся, як бик на червоне. Спитав: «Що?»
«І які пісні ти хочеш записувати?»
Він показав мені.
Я писав про біль.
Про те, що змушує страждати.
Писав про реальність, таку, якою її сприймав я чи мої друзі,
чи про речі, які бачив, чув чи...
Я хотів донести це до людей, які цього не переживали.
Він каже: «Чому це не грають?»
Бо люди скаржитимуться, що в цих піснях
пропаганда вживання наркотиків.
Але вони не про наркотики.
Вони про чоловіків, яким погано, і які незадоволені життям.
Чому б нам самим їх не співати?
У 1964 році в тій квартирі на Лудлов тепер жили Кейл і Рід.
«I'm Waiting for the Man», слова і музика Лу Ріда.
Корисно бути неприязним,
тому що тоді ти визначаєш певну позицію
і протилежну їй позицію, і щось з цього створюєш.
Ми розуміли, які ми
і як зневажаємо все інше. І це спрацьовувало.
Пробачте, сер Я зовсім про таке не думав
Я просто чекаю Дуже дорогого мені друга
Він завжди казав: «Друже,
як це, в біса, сталося? З Уельсу?»
Він показав мені тексти «Venus in Furs» і «I'm Waiting for the Man»,
мені вони здалися зв'язними і гарно написаними.
Але я сказав: «Зачекай, тут музика не відповідає тексту».
Я сам дуже загорівся, і Лу, гадаю, теж,
розвідати можливості.
Ми перепробували купу різноманітних калібрувань:
для тріо, квартетів та інших.
Блискучі...
Якось узимку він побачив у метро Стерлінга Моррісона без взуття,
а він його не бачив ще з Сірак'юс.
Він точно бачив виступ Лу в Сірак'юс.
МАРТА МОРРІСОН
І точно захотів грати з ними.
Йому цього хотілося, й він був готовий.
Він сам навчився грати і грав з 15 років.
На вечірках він завжди був з гітарою.
Це те, чим він хотів займатися. І ось... з'явилася можливість.
СТЕРЛІНГ
У нас з'явився гітарист, який серйозно ставився до гітарних соло.
Ми з Лу імпровізували.
А Стерлінг грав соло.
Він грав на дуже хорошій гітарі, здається, «Isley Brothers».
Він був дуже природний і м'який.
Ми от-от мали усвідомити, що можна поєднати ритм-енд-блюз з Ваґнером.
МО
Якось я їхала додому з занять
і почула по радіо «Not Fade Away», версію «Стоунів».
Мені довелося зупинитися, бо я була занадто збуджена, щоб вести авто.
Вони шукали ударника.
Я сказала: «Джимова сестра грає на барабанах»
і відвезла Лу на зустріч з нею.
Морін – сестра мого давнього друга...
СТЕРЛІНГ МОРРІСОН
...який теж учився в Сірак'юс і теж дружив з Лу.
Морін грала в дівчачому гурті на Лонг-Айленді,
але він розпався.
Тож вона прийшла до нас,
трохи пограти на перкусії
й просто подуріти.
Усе було, як завжди. Нічого особливого.
Коли вона приходила додому о п'ятій вечора,
ставила запис Бо Діддлі
і щовечора грала з 17:00 до 24:00.
Тож ми подумали, що з неї вийде чудова ударниця. Так і було.
Було весело, і я дуже раділа...
МОРІН ТАКЕР
...що можу пограти з кимось «в живу».
Раніше я ніколи ні з ким не грала. Мені це подобалося.
Ми могли перевірити, на що здатні,
виступаючи на сцені з різними піснями щовечора, імпровізуючи.
У цьому Лу був спеціаліст.
Він з ходу міг написати текст про що завгодно.
Він міг прийти з гітарою, сісти, я грав на альті,
і він починав співати пісню.
Раптом складалися дуже незвичні тексти.
Ми трохи їх опрацьовували, і щось з цього виходило.
Я ніколи не знала, в яку мить Лу та Джон перемкнуться
на якусь свою тему й гратимуть щось невідоме іншим.
Я відчувала, що маю бути готовою
підключитися, коли вони «поверталися».
Лу був поряд зі мною. Здавалося, наче постала стіна звуку.
Щоб зрозуміти, в якому ми були місці пісні, я дивилася на його губи.
Я дивилася, що він робить і грала.
Крім його майстерно написаних пісень
мене цікавила ця імпровізація,
на яку великою мірою впливало безпосередньо підсвідоме.
І коли я почув розповіді Лу про шокову терапію,
зрозумів усе.
Музики це стосувалося таким чином,
що ця музика насправді була музикою зі снів.
А в рок-н-ролі, який я тоді чув, мені найбільше подобалося те,
що гітарні рифи повторювалися,
і що можна було створити такий риф,
який звучав би протягом усієї пісні.
І, звісно ж, передусім мова йшла про дроун.
Коли ми об'єдналися в «The Velvet Underground»,
«ожили» кілька моїх пісень. І це було чудово.
Бо я ж був просто хлопець, який грає з групами в барах.
Здебільшого, співпрацюючи з кимось,
ти намагаєшся творити музику, але марно.
Щось заважає.
До того ж, завжди існував стандарт щодо того,
як бути елегантним і як бути брутальним.
Блискучі шкіряні чоботи
Дівчинка з батогом у темряві
На ній дзвіночки Твій слуга не покине його
Бий, повелителько Вилікуй його серце
Я втомився
Зморений
Міг би тисячу років проспати
Тисяча снів, що розбудять мене
«Venus in Furs» став хітом, а дроун – складовою нашої музики.
Я знав, що ми можемо робити рок-н-рол так,
як його ніхто ще не робив.
І ми робили все це на розстроєних гітарах, чим я дуже пишався.
Я казав: «Лу,
так ніхто не здогадається, як ми це зробили».
Мене дещо здивувала реакція в Нью-Йорку.
Я думав, ми робили щось таке, чого ніхто ще не робив.
Шкіра блищить у темряві
Я гадав, що те, що ми творили, було таке сміливе,
що в людей просто щелепи повідвисають.
КАФЕ «БІЗАР»
Бий, повелителько І зціли його серце
Кафе «Бізар», маленький підробіток.
Але ми страшенно раділи, що він у них був.
Там бувало небагато людей. Ніхто не танцював. Дуже дивне місце.
Хтось сидів, відвернувшись від решти людей.
Від таких просто віяло неприязню.
Такі люди лякали.
Барбара Рубін належала до еліти кінематографістів з центру міста.
Була знайома з Бобом Діланом, з Енді.
Вона дуже старалася всіх познайомити.
Вона якось прийшла на «Фабрику» й оголосила, що в місті є один гурт,
який варто прийти послухати.
І раптом у клуб стало приходити набагато більше людей.
Джерард був дипломатичним представником «Фабрики».
Він прийшов і сказав мені:
«Завтра ввечері вас запрошено на "Фабрику"».
Їх привела Барбара Рубін. Усі в чорному...
...і вони почали грати.
Грали «Heroin». Ми такі...
МЕРІ ВОРОНОВ
Повірити не могли. У нас щелепи повідвисали.
На «Фабриці» нас дуже заохотило
й надихнуло те, що всіх цікавила лише робота.
Щодня, як я туди приходив, він уже там був
і завжди питав мене: «Скільки пісень ти написав?»
«Десять». Тоді він казав: «Ти ледар.
Чому не написав 15?»
Люди приходили і йшли.
Знайомі обличчя з'являлися й зникали.
І все було поставлено на комерційну основу.
Я не знаю
Куди йду
Але я
Спробую здобути
Королівство, якщо зможу
Бо я почуваюся чоловіком
Коли заганяю вістря у вену
І скажу тобі: Усе стає інакшим
Коли я кайфую від дози
І я почуваюся Ісусовим сином
Мабуть, я просто не знаю
Енді – божество.
Він не з цієї планети.
Він був як батько, завжди казав: «Так».
Саме через цю рису його характеру всі приходили на «Фабрику».
Люди почувалися там, як удома.
Коли починає текти кров
Коли вона вприскується в шприц
Коли я наближаюся до смерті
Ви мені не допоможете Ні ви, хлопці
Ні ви, милі дівчата Вашими приємними розмовами
Я хотіла його вразити.
Він був публікою. А мені страшенно була потрібна публіка.
Гаразд. Просто... Тобі нічого особливого не треба робити.
Просто роби, що робиш.
От і все.
Він не давав вказівок.
Героїн
Воргол і слова не казав,
та його присутність з часом зчиняла бурю,
саме тому, що він мовчав.
Будь моєю смертю
Тож це тебе підштовхувало щось робити.
Героїн
Дивитися прямо в камеру.
ЕМІ ТОБІН
Намагатися не рухатися й не кліпати.
Це неабияке вміння.
Тоді я краще вирублюся, ніж помру
І слава богу, що мені начхати
Мабуть, я просто не знаю
Героїн
Будь моєю смертю
Ми підтримуємо одну групу. «The Velvet Underground».
І оскільки я вже не вірю в малярство,
подумав, що таким чином можна добре поєднати, е-е...
У нас є можливість поєднати музику... мистецтво
та фільми.
І ми ще працюємо над створенням...
найбільшої у світі дискотеки.
Кажу тобі
Майже все в червні, нещодавно...
-Камера увімкнена? -Теперішнє показує...
Зараз багато хорошого
у сфері бізнесу.
Отут у вас випала карта «Світ».
У цій позиції вона означає успіх
і велике щастя в майбутньому.
І «Колесо Фортуни» –
це вказує на ваші амбіції
та близьких друзів. Тих, з ким ви дуже близькі.
Зараз я бачу мало розбрату.
Суперечок і тому подібного.
Бо ми зараз не працюємо.
Це означає...
Кар'єра, бізнес, професія – всяке таке.
У цій сфері велика конкуренція. Завжди.
Завжди буде багато конкурентів...
Ті, хто приходили на «Фабрику», здебільшого приходили
саме тому, що їх знімали на камеру.
І вони думали, що стануть знамениті, стануть зірками.
Дуже багатообіцяюча картина. Нові ідеї.
Багато чого нового станеться.
Якийсь ідеал жіночої краси...
І якщо ви йому не відповідаєте...
чи є такі, що відповідають?
Це завдавало багато шкоди.
Це було нехороше місце для жінок.
І якщо ви не могли змиритися з тим, що вас цінували
передусім за зовнішність,
самі розумієте.
Ми працювали на «Фабриці»...
БІЛЛІ НЕЙМ
...коли Джерард саме повернувся з Європи.
У нього була платівка на 45 об/хв, із записом дивного голосу...
Мені важливо те, що ти мене любиш
Я не кажу, що мені важливо те
НІКО
Вона знімалася у фільмі «Солодке життя».
Аніта Екберґ була зірка того фільму,
а Ніко хоч і мало показували, та всі звертали на неї увагу,
бо вона була надзвичайно гарна.
Якось Ніко приїхала в Нью-Йорк.
Пол Морріссей нею зацікавився, захотів стати її промоутером.
Пол став переконувати Енді, що одного рок-н-рольного гурту замало,
бо Лу не був красенем
і голос у нього був не дуже. «У гурті мусить бути гарна дівчина».
Енді буквально благав Лу, щоб той на це погодився.
Он вона знову йде
Спочатку їх до смерті дратувало,
що вона не вміла тримати ноти.
Гадаю, знову ж таки, саме Джон придумав, що робити з цим голосом.
Це важко було пояснити.
Вона не вміла робити того, цього,
аж раптом – вона це все дуже добре вміє.
Мені треба цього навчитися.
Раптом ти усвідомлюєш, що це значить для реклами,
цей білий айсберг у центрі сцени,
а поряд ми – всі вдягнені в чорне.
Я буду твоїм дзеркалом Буду відображати, хто ти
Якщо ти не знаєш
Ті три чи чотири пісні, які вона співала, були ідеальні для неї.
Якби їх співав хтось інший, було б не те.
Вона була для нас таємницею.
СТЕРЛІНГ МОРРІСОН
Ми мало подорожували.
Ми не були витончені. Крім Джона.
Але вона вміла співати.
Не просто стояла на сцені для краси.
Прошу, опусти руки
Бо я тебе бачу
Енді хотів, щоб вона співала в кабінці з плексигласу,
та Ніко не погоджувалася.
Вона була серйозна музикантка й хотіла співати ті пісні.
Вона взагалі не надавала значення...
ДЖЕКСОН БРАУНІ
...видовищності своєї краси.
Ти не будеш боятися
Коли подумаєш, що ніч Бачила твої думки
Може, Енді так її сприймав.
Бачив її такою відстороненою, недосяжною.
Не думаю, що вона хотіла бути знаменитою.
Мабуть, вона просто хотіла добре робити свою роботу.
Бо я тебе бачу
Коли ти сам невідомий, тебе з усіма порівнюють.
Її порівнювали з Марлен Дітріх і Ґарбо.
-Я буду твоїм дзеркалом -Відображатиму, хто ти
А тепер інших порівнюють з нею.
-Я буду твоїм дзеркалом -Відображатиму, хто ти
З них нам була користь.
Ми познайомилися з Томом Вілсоном, продюсером Боба Ділана,
і просувалися вперед.
Ми могли записати платівку.
Норман Долф дав Енді 1 500 доларів на запис цієї платівки.
Ого.
Ми до чогось наближалися.
Я чекаю на свого хлопця
У мене в руках 26 доларів
До Лексингтона, 125
Почуваєшся хворим і брудним І скоріше мертвим, ніж живим
Енді був надзвичайний. Я, чесно, не думаю,
що без нього це сталося б.
Чи запропонували б нам контракт,
якби він не пообіцяв зробити обкладинку. Чи якби Ніко не була гарна.
Агов, білий хлопче Ганяєшся за нашими жінками?
Ми рік репетирували, щоб записати «банановий» альбом.
Енді продюсував першу платівку,
в тому сенсі, що він просто був присутній у студії.
Та насправді він робив більше.
Завдяки йому ніхто нічого не змінював
коли ми записували. Просто тому, що він там був.
Гостроносі туфлі Й великий солом'яний капелюх
Він чудово розумів, які ми,
що хотіли виразити творчістю і як це краще донести.
І він дуже підтримував нас.
...почекати
Я чекаю на свого хлопця
Ніко була закохана в Лу. Енді був закоханий в Лу.
У нього закохувалися хлопці й дівчата, чоловіки й жінки.
Я вже малював і хотів, щоб мене зрозуміли,
тож шукав, де себе показати.
Аж от, коли мені було 15 років, друг приніс їхню платівку...
ДЖОНАТАН РІЧМАН
...міняв на іншу, бо ця не подобалася,
а в мене була платівка «Fugs», якої я хотів позбутися.
Мені сподобалася модуляція голосу Лу Ріда.
«Гостроносі туфлі Й солом'яний капелюх».
І під цим – дроун Кейла.
І все.
Не хочеш цю платівку? Вона саме для мене.
Ці люди б зрозу... Перше, що я, мабуть, сказав:
«Ці люди зрозуміли б мене».
У нього все є Це приємно
Деякі елементи роботи Лу...
ДЕВІД БОВІ
...були дуже правильні. Природа текстів його пісень.
Ділан, безперечно, приніс у тексти поп-пісень інтелект.
А Лу підніс їх до рівня авангарду,
спираючись на творчість Бодлера, Рембо та...
Але тоді це не вважали важливим.
Такого не просували.
Багато радіостанцій таких пісень не ставили.
«Героїн», наприклад. Такого не грали.
«MGM» також не...
Гадаю, на той момент вони вирішили, що краще просувати
«Mothers of Invention», і взагалі мало що для нас робили.
Наче підписали з нами контракт, аби ми не співали на вулиці.
До завтра, але це просто Якось іншим разом
Я чекаю на свого хлопця
Йду додому
Усе гаразд
Ми всі тут зібралися.
Енді Воргол, Джерард Маланґа.
А там, якщо направите туди камери, – Ед Сендерс
з рок-н-рольної групи «The Fugs».
Пітер Орловскі, поет, який до того ж співає індійські мантри.
А Джон Мекас знімає кіно, що він зараз і робить.
Лише в Нью-Йорку
було 30-40 митців,
які не обмежували себе власними творами,
а й використовували твори інших митців.
Тож ми організували перший такий фестиваль,
як дослідження того, що відбувалося
в розширеному мистецтві й кінематографі.
Він відбувся в листопаді-грудні 65-го.
А в 66-му я орендував театр на 41-й вулиці…
ЙОНАС МЕКАС
…на Таймс-Сквер, і ми продовжили там.
Там вперше показали «Chelsea Girls» і багато фільмів Воргола.
Юна Мері сказала дядьку Дейву
Я продала душу. Її треба рятувати
Ми вирішили провести мультимедійний захід.
БІЛЛІ НЕЙМ
Він тривав кілька тижнів і називався «Andy Warhol's Up-Tight».
Там виступали «The Velvet Underground», Джерард Маланґа
танцювала Мері Воронов, були й інші.
Біжи Помри, як циган
Скажу тобі, що робити
Готуючись до фестивалю,
ми зняли на «Фабриці» «The Velvet Underground» і Ніко
і проєктували це відео на них, коли вони виступали наживо
на сцені у фільмотеці.
Вона пішла продати душу І не була під кайфом
Не знала Думала, вона зможе її купити
Якось випала нагода зняти «Dom Polski»
на Сент-Маркс Плейс в Іст-Віллидж,
і ми зняли його на місяць,
перейменувавши «Andy Warhol's Up-Tight» на «Exploding Plastic Inevitable».
Це був «Польський дім».
Тепер це «The Dom», центр нічного життя Іст-Віллидж.
Музика Ніко і «The Velvet Underground».
«Exploding Plastic Inevitable»,
розроблений поп-митцем Енді Ворголом представляє його дівчину року.
Стиль її співу... незвичний.
ЕНДІ МАЄ ЩОСЬ ДЛЯ КОЖНОГО
В Енді є рок-н-рольний гурт «The Velvet Underground».
Він так уявляє собі дискотеку: зала для танців,
грають музиканти,
одночасно показують кілька фільмів,
блимає світломузика, поки люди танцюють або дивляться.
Шаленство.
НАЖИВО «THE VELVET UNDERGROUND»
Я грав на гітарі на виступах Ніко в «The Dom».
І також грав вступну композицію.
Я не... випустив платівки, взагалі не представляв інтересу.
Просто грав той вступ.
Туди ніхто й не йшов, доки Енді туди не прийшов.
Він був головною принадою.
Енді розташував проєктори на балконі,
там були всякі гелі, кольорові фільтри, стробоскопи.
Ніхто не знав, що робити з прожекторами,
тож ними управляли глядачі.
Через це теж ми не заробляли:
люди весь час щось ламали, щось падало з того балкона,
У Енді був такий підхід:
«Хто вміє працювати з прожекторами? Ти вмієш?»
Люди б дивилися його фільми,
але це було неможливо, бо не було сюжету.
Було таке дивне відчуття: «Це реальність чи вигадка?»
Ми не знали. Тому фільми заворожували.
Нагорі розгорталися події.
Такі люди як Волтер Кронкайт і Джекі Кеннеді,
і ще багато людей з вищого світу приходили туди через Енді
та через його зв'язки з колекціонерами мистецтва з Сентрал-Парк-Вест.
Аж не віриться, хто туди приходив і танцював.
Наприклад, Нурієв.
Увесь Нью-йоркський балет був там і танцював.
Не думаю, що вони об'єдналися
заради видовищного виступу на сцені.
ДЕННІ ФІЛДС
Вони об'єдналися, тому що завдяки пісням Лу
відбувалося щось неймовірне в музикальному плані.
Барбара Рубін «відкрила» їх, бо вони були того варті,
і саме вона почала спрямовувати на них освітлення «в горошок»
під час їхнього виступу, наче недостатньо було на них дивитися.
Я питав: «Лу, навіщо з вами таке роблять?»
І, звісно, він стинав плечима
і казав: «Якщо цього хоче Енді... Це ж наша родина».
Ми виступали три тижні, а потім поїхали в турне.
Дуже часто ми грали на якомусь арт-шоу,
коли запрошували Енді, а ми були його арт-композицією.
Вони ходили ватагами, ці люди з вищого суспільства...
НЬЮ-ЙОРКСЬКЕ ТОВАРИСТВО КЛІНІЧНОЇ ПСИХІАТРІЇ
...і митці... і це було...
вони не приходили послухати гурт, тим більше нас.
КІНОКЛУБ РАТҐЕРСЬКОГО УНІВЕРСИТЕТУ
Я бачив шоу «Exploding Plastic Inevitable»
у Нью-Йорку. Із «The Velvet Underground».
ДЖОН ВОТЕРС
Та коли я там був, я почув, що вони
приїдуть у Провінстаун, де я жив...
І виступлять у Музеї Крайслера. Як митці.
ХУДОЖНІЙ МУЗЕЙ КРАЙСЛЕРА
Навіть не всі квитки були продані. Люди такого не розуміли.
Дивно було б уявити...
«ANN ARBOR FILM FESTIVAL», МІЧІГАН
...їхній виступ у розквіт руху хіпі,
бо вони ж були антихіпі.
ВЕСІЛЛЯ МОД ВИСТАВКОВИЙ ЦЕНТР ШТАТУ МІЧІГАН
У нас там було багато фанів...
МЕРС КАННІНГЕМ, НЬЮ-КАНАН
...але ми жартували, питали: «Скільки там ще людей?
Десь половина? Мабуть, добре сьогодні виступили».
Це був не лише шум...
НІКО
...а така музика, яку чуєш, коли...
надворі буря.
Потім Пол повіз нас на Західне узбережжя.
Понеділок
Такий добрий до мене
Західне узбережжя
було організованою силою в музиці, що намагалася домінувати на поп-сцені.
Він був такий, як я сподівався
Повертаючись з аеропорту, ми орендували авто.
СТЕРЛІНГ МОРРІСОН
Я ввімкнув радіо й почув «Monday, Monday».
Я сказав: «Не знаю.
Може, ми ще до такого не готові».
Ми приїхали в Лос-Анджелес
і вперше зрозуміли, що відрізняємося від інших,
коли зупинилися в «Tropicana Motel».
З ніг до голови в чорному,
ми сидимо біля басейну.
МЕРІ ВОРОНОВ
Вигляд у нас був дурний.
Крім Джерарда. Він там десь когось трахав.
Недільний ранок
Світанок
Мені якось неспокійно
Ми ніколи не бували в Каліфорнії.
Нас вразило, які там усі здорові.
А їхнім уявленням про світлове шоу була проєкція слайда з Буддою на стіні.
У Каліфорнії в нас був виступ у «The Trip». Там була сцена.
А кого ми ставимо на сцену? Джерарда й мене.
Ми робили перформанс, щоб на гурт прийшло подивитися більше людей.
Завжди поруч є хтось Хто покличе
Нічого страшного
А ще вони потай від нас включили в програму Френка Заппу
та «Mothers of Invention». А ми їх зневажали.
Вони здавалися нам втіленням усього, чим була Каліфорнія.
Вони були хіпі. Ми ненавиділи хіпі.
«Сила квітів», спалені ліфчики...
Та що з вами таке?
Ми страшенно ненавиділи це лайно про любов та мир.
І... вільне кохання і оце:
«Усі чудові, і я люблю всіх. Хіба я не чудовий?»
Усім хочеться жити в мирному світі і щоб у вас не стріляли,
але не можна змінити чиюсь думку, даруючи квітку
якомусь дурню, який хоче тебе пристрелити.
Їм слід було...
бездомним допомагати чи... Щось робити.
Робіть щось. А не просто розгулюйте з квітами у волоссі.
Таке уникання прийняття того, наскільки велика небезпека,
бо, знаєте, якщо втекти в такий світ,
ви не усвідомлюєте масштабу небезпеки.
Люди були зіпсуті...
Зіпсуті суспільством.
Через таке не впадаєш в депресію, валячись на землю.
А стаєш сильним
і виступаєш проти багатьох речей, проти яких не заперечують інші.
Ти не...
І саме це – завдання митця,
бо він не член суспільства.
Він інший.
Майже неможливо описати почуття, що викликають рок-танці,
і, може, саме тому у вихідні сюди стягується так багато молоді,
подивитися, що ж собою являють Білл Ґрем і «Fillmore West».
Тут люди дуже милі. Вони радіють.
Тут є такий дух, якого нема в інших містах,
наприклад, у Нью-Йорку, Чикаго, Детройті.
Там усе жорсткіше.
Він терпіти нас не міг.
Коли ми виходили на сцену,
він сказав нам: «Сподіваюся, ви, придурки, провалитеся».
Навіщо ж ти запросив нас виступати?
Мабуть, він заздрив і злився,
бо казав, що в нього найкраще мультимедіа,
але воно було жалюгідне порівняно з тим, що створив Енді.
Про нас написали відгуки.
«"The Velvet Underground" треба поховати,
закопати глибоко в землю».
«ГІРШЕ ЗА НИХ ЛИШЕ САМОГУБСТВО»
І це сказала Шер.
Ми повернулися в Нью-Йорк і збиралися йти в «The Dom».
Але з'ясувалося, що ми не можемо туди повернутися. Чому?
Його винайняв Ал Ґроссман,
менеджер Ділана, і Ділан перейменував його на«The Balloon Farm».
Нас звідти виставили.
Ось вона йде
Вона вже пішла
БІЛЕ СВІТЛО/ БІЛИЙ ЖАР «THE VELVET UNDERGROUND»
У мить, коли з'явився альбом, стало видно,
як на нас вплинуло турне.
Уся ця агресія. Було видно...
Агресія була відображенням того, що відбувалося в гурті.
Нам ставало дедалі важче
працювати разом.
-Знаю, вона давно померла -Чув, як вона покликала мене
-Це не те саме -Чув, як вона покликала мене
Коли я прокинувся вранці, мамо
-Чув, як вона покликала мене -Чув, як вона покликала мене
Це, певно, найшвидший альбом. Реально високі оберти.
Інженер пішов.
Один з інженерів сказав: «Я не мушу це слухати.
Увімкну запис і піду. Як закінчите, знайдіть мене».
-Біле світло -Біле світло сплутує мої думки
-Біле світло -І ти не знаєш
-Воно мене засліпить -Білий жар
Білий жар лоскоче Мені пальці на ногах
-Біле світло -Зглянься на мене
Поки воно є, Бог знає
Усі пісні з другого альбома
були імпровізаціями і звучали агресивно.
Це... чистий амфетамін.
Білий жар лоскоче Мені пальці на ногах
Ми майже не спілкувалися.
І кожен лише збільшував у себе гучність.
Тож ставало все гучніше й гучніше.
«І хто тепер найгучніший?» Якісь дитячі ігри.
Якщо ми не імпровізуємо, то доведемо себе до сказу.
Хоч ми все одно доводили одне на одного до сказу.
Але імпровізація помагала в турне,
коли доводилося знову й знову грати якусь пісню.
У нас дедалі менше виходило співпрацювати.
Біле світло пройшло Крізь мій мозок
-Біле світло -Світить біле світло
-Зводить з розуму -Білий жар
Білий жар лоскоче Мені пальці на ногах
ТИХО, БУДЬ ЛАСКА ПРОГРАМА В ЕФІРІ
Ми не збиралися залишати Ніко в «The Velvet Underground».
Ми думали, це тимчасово.
Ось номер 546
Цього досить, щоб стало погано
Бриджіт загорнута у фольгу
НІКО «CHELSEA GIRL»
Тобі цікаво
Ніко робила в гурті все, що ми її просили.
Та я думаю, що насправді
нею керувало її серце.
Вона завжди сиділа й писала тексти пісень чи вірші.
Завжди знаходила заняття, щоб не робити щось у колективі.
Вона була блукачка.
Заходила в якусь ситуацію, а потім тихенько йшла з неї.
Ряд магічних позначок
Тобі цікаво
Як високо вони підіймаються
Ось вони
І після всього, що було,
Лу раптом збожеволів
і звільнив Енді,
а Енді назвав його нікчемою.
Усе відбулося за зачиненими дверима.
Я й гадки не мав, що Лу звільнив Енді.
Люди вважали, що Енді Ворхол – провідний гітарист,
і це ускладнило нам життя, коли ми пішли від... нашого великого пастиря.
ЕНДІ ВОРГОЛ БОРЕТСЯ ЗА ЖИТТЯ
Це «Sister Ray».
Вона про деяких королев.
Одну звуть Дак, а другу – Саллі.
Дак і Саллі в домі
Шукають водостічну трубу
Яка дивиться на міс Рейон
Яка вилизує свій свинарник
Я шукаю свою магістраль
Не зміг заїхати на неї боком
Гарвардські професори, моделі з Нью-Йорка
справжні малолітні правопорушники,
байкерські банди,
заучки, типу мене.
Фанати «Grateful Dead». Багато людей були фанатами обох гуртів.
Ми зрозуміли, що в нас з'явилися прихильники.
Це було приємно.
Особливо в Бостоні, бо ми там часто грали.
Я бачив їхні виступи 60 чи 70 разів.
Я відчував емоційну свободу, слухаючи їхню музику,
бо ніщо так не звучало, як вона.
Вони використовували певне звучання тільки раз.
Це хвилювало.
Зроби це так, як
Як сказала сестра Рей
Ця музика була не лише нова, а ще й радикально інакша.
У ній були місця з середнім і низьким темпом. Це не рок-н-рол.
Це були дуже дивні мелодії.
Можна було дивитися їхній виступ
і почути обертони, яких не можна було пояснити.
Чуєш отаке...
ДЖОНАТАН РІЧМАН
а потім зверху – фуз.
І чуєш басову партію.
Але в залі були й інші звуки.
Ти стоїш, на всіх дивишся й думаєш:
«Звідки лунають ці звуки?»
Це був звук гурту.
Типовою була довга версія «Sister Ray»
і п'ять секунд після неї.
Ті п'ять секунд дають чудове уявлення про те, як їх було слухати наживо.
Раптом вони грали...
Потім раптом різні партії на клавішах.
Потім ще щось. Барабани.
І раптом...
Музика обривалася, й публіка
не видавала жодного звука протягом...
П'ять. А потім аплодувала.
«The Velvet Underground» ще раз їх загіпнотизував.
Ось я в залі «Boston Tea Party».
Гурт встановив посилювачі.
Починають настроюватися. Я дивлюся, як вони це роблять.
Ставлю їм запитання:
«Чому в цьому уривку ви використовуєте лише фуз? Навіщо?»
«А що це за звук?»
А мені відповідають: «Цей звук, хлопче, багато що значить».
І саме Стерлінг Моррісон навчив мене грати на гітарі.
Це дало мені свободу. Я почувався менш прив'язаним до школи,
менше зв'язаним умовностями, присутніми в іншій музиці.
І це допомогло мені зрозуміти, як робити власну музику.
Такі вони були. Щедрі.
Зі мною – точно. Якось дозволили мені виступити на початку їхнього концерту.
Коли між учасниками було не все гаразд,
мені все одно дозволяли лишатися,
бо знали, що я нічого нікому не скажу.
Але так, напруження відчувалося.
Та я був шокований, коли воно зросло так,
що Джон Кейл пішов з гурту.
Ці троє хлопців... Іскри часто летіли.
Напруження було таке, що я ледь витримувала репетиції.
Вони могли сперечатися про музику.
Чи Лу був у сварливому настрої.
Чи занадто всіма командував, указував, що кому робити.
Це завжди було присутнє.
МАРТА МОРРІСОН
Лу намагався бути головним.
Я не знав, як йому догодити.
Я нічого не міг зробити, щоб...
Ти намагався бути милим – він тебе ще більше ненавидів.
Щось пропонував – він не погоджувався.
Йому важко було.
А Джон Кейл міг просто вибухнути.
Коли йому погано, він поводиться так,
що з ним поряд дуже неприємно.
І він був похмурий.
Ми розуміли, чого самі варті, чого варте все інше
і як сильно ми зневажаємо все інше.
Зрештою, на жаль,
ми стали зневажати одне одного.
Настав момент, коли ми просто сказали: «Чорт забирай.
Коли ми так поводимося, ми не вирішуємо наші проблеми,
і більше ніхто їх за нас не вирішить».
І ми ніколи не дозволяли нікому казати нам, що робити.
Якби навколо не було так багато наркотиків, ми б усі прагнули чогось.
Тоді треба було зупинитися й перечекати...
бо довіра зникла.
Може, Лу заздрив.
СТЕРЛІНГ МОРРІСОН
Я б якось так це пояснив.
Лу висунув ультиматум: або Джон іде, або йде він.
Він подзвонив Стерлінгу, ми зустрілися з ним у кафе,
і він оголосив нам про це.
Він більше не міг працювати з Джоном,
Ми можемо або залишитися з ним, або піти з Джоном.
До мене завітав Стерлінг і сказав: «Я щойно бачився з Лу».
А я йому: «Треба починати репетирувати.
У нас от-от концерт у Клівленді».
А він каже: «Ні. Це в нас концерт. У тебе – ні».
Я кажу: «Про що це ти?»
Він мені: «Мене сюди відправив Лу, щоб сказати тобі...
що як піде Джон, то він не піде».
От і все.
І була одна мить...
Одна думка спалахнула в моїй голові: «Що ж буде далі?»
Я тоді подумав, що краще мені зайнятися виробництвом.
Для мене це була трагедія, бо тоді
цей гурт допоміг мені зрозуміти життя.
Їхні звуки допомогли мені вибудувати пейзаж мрій.
Відтінки їхніх тонів...
Я почувався наче в присутності Мікеланджело.
Лу дуже, дуже хотів досягти успіху.
Справжнього успіху.
Може, він хотів грати менш авангардну музику.
Більш нормальну.
Поїхали. На «Раз!»
ДУҐ
Вона стоїть на розі
До групи приєднався Дуґ Юл
і дуже швидко вивчив багато пісень.
А ще він був дуже вимогливий і серйозний музикант.
У нього було власне чуття гармонік, і це додало чогось нового.
Різниця була разюча.
Ми все ще були хорошим гуртом,
і Дуґ додав у нашу музику щось своє,
але ніхто не міг замінити Лу.
Хіба ви не знаєте? Вона відправила їх назад
Гаразд
Добрий вечір.
Ми ваш місцевий «The Velvet Underground»,
і я радий вас бачити.
Дякую.
Ми дуже раді, що люди знаходять трохи часу,
щоб вийти, розважитися, послухати рок-н-рол.
Вони грали дуже тихо.
У той час вони почали грати значно тихіше.
Іноді я дуже щасливий
Іноді я дуже сумний
Іноді я дуже щасливий
Але здебільшого ти мене бісиш
Мала, ти просто бісиш мене
Побудь ще
Твої світло-блакитні очі
Побудь ще
Твої світло-блакитні очі
За цим була одна теорія. Теорія простору.
У всіх піснях було багато простору.
ЛУ РІД
Ми не додавали нічого. Ми вилучали.
І це – протилежність того, як працюють усі інші.
Ми ніколи не додаємо інструменти, не запрошуємо грати ще когось.
Ми не робимо нічого, що не зможемо відтворити на сцені.
Щодо третього, «сірого», альбома. Ми грали в Лос-Анджелесі...
ДУҐ ЮЛ
...і Стів сказав: «Плани змінилися.
Залишимося ще на тиждень і запишемо альбом».
Кенді каже
Я зненавиділа своє тіло
І все, що воно вимагає
У «Candy Says» присутнє напруження.
Пісня про те, як хтось каже: «Я зненавиділа своє тіло
й усе, що йому потрібно в цьому світі».
При цьому грає така мила музика.
І ви починаєте думати: «Про що ж це воно?»
А решта третього альбома саме про це.
Через плече
Як гадаєш, що я побачу?
Я не знав, що співатиму цю пісню, доки ми не стали писати вокал.
Він заспівав пісню і каже: «Може, й ти заспіваєш одну?
Класно іноді не співати, а розслабитися,
грати на гітарі й не бути солістом».
Я уявляв, як співаю цю пісню
в промені прожектора, вдягнений у золоту блискучу сукню.
А потім подумав : «Не знаю,
чи вони готові до такого».
Тож ми обрали для цього Морін.
Подумали, що їй слухачі повірять більше, ніж мені.
Це буде остання пісня виступу.
«After Hours».
Якщо зачиниш двері
Ніч може тривати вічно
Залиш сонячне світло за дверима
І привітайся з «ніколи»
Я боялася до смерті.
Я ніколи нічого не співала і думала: «Я не зможу. І...»
Довелося навіть вигнати Стерлінга з кімнати,
бо він сміявся з мене.
Більше мені ніколи Не доведеться бачити день
Я сказала Лу: «Я не співатиму наживо, хіба що хтось попросить»,
бо сподівалася, що ніхто ніколи не попросить.
І десь через два концерти, ми якраз були в Техасі,
хтось попросив, і я змогла.
Випити за «ніколи»
Вони грали в «Boston Tea Party», і Морін виходила співати.
Люди, які не були фанатами гурту,
малолітні правопорушники, казали: «Хто це?
Нема гітарного соло, як у Джиммі Пейджа. Що це за лайно?»
І раптом виходила Морін
і починала: «Якщо зачиниш двері...»
І здобувала прихильність абсолютно всіх.
Дякую.
Дженні сказала Що коли їй було п'ять років
Узагалі нічого не відбувалося
Щоразу, коли вмикала радіо
Взагалі нічого не відбувалося
Взагалі
І от якось вона настроїлася На одну нью-йоркську станцію
Вона повірити не могла В те, що почула
Вона почала труситися Під цю прекрасну музику
Її життя врятував Рок-н-ролл
Попри всі скорочення й урізання
Можна було піти кудись І станцювати під рок-н-ролл по радіо
-І це було добре -Це було добре
-Мала, це було добре -Це було добре
Як сказала Дженні Коли їй було всього п'ять
Знаєте Узагалі нічого не відбувається
Якби можна було щось змінити, я б відмовився записувати «Loaded»
поки Морін знову не зможе грати.
«Loaded» записали, здається, у квітні 70-го.
Я була вагітна й занадто товста, щоб дотягнутися до барабанів,
тож не могла грати.
Я була розчарована, бо в альбомі було кілька пісень,
для яких я була справді потрібна.
Різниця величезна.
Морін не було, і Стерлінг...
через якийсь час перестав приходити. У «Loaded» я багато граю на гітарі.
Мабуть, це його дуже дратувало:
сидіти годинами в апаратному приміщенні,
поки ми розбиралися з якимось шматочком пісні.
Я знав, що вони записують платівки. Я не знайомий з Дуґом.
Я не...
Хай там як, це вже мене не стосувалося.
І Лу дав мені це чітко зрозуміти.
Вони були особливі, коли тільки починали.
ДЖОЗЕФ ФРІМАН
Усі учасники робили свій рівний за значенням вклад.
А тепер вони були звичайним рок-н-рольним гуртом,
і все повністю контролювала талановита, геніальна людина.
У Лу були тонни поп-пісень.
І він знайшов власну манеру.
ТОНІ КОНРАД
Лу додав високої культури, розчиненої в поп-музиці.
Вона як шампанське полилася з Лонг-Айленда,
розчиняючи кристалічні структури. Ми саме такого й хотіли.
Стою на розі вулиці
З валізою в руках
Джек у своєму корсеті Джейн у своєму жилеті
А я – у рок-н-рольному гурті
Їду на «Stutz Bearсat», Джиме
Знаєш, то були інші часи
Усі поети вивчали Правила написання віршів
А дами закочували очі
Солодка Джейн
Це просто фантастика, що ми можемо грати їм свої пісні.
Мене збуджує те, що це збуджує їх.
А Джейн – продавчиня в магазині
Нам не треба нічого доводити, нема прихованих цілей,
не треба нічого нікому розповідати.
І коли вони приходять Додому з роботи
Він знав, що має талант.
Що він прекрасний гітарист і пише чудові пісні.
Та ми ніяк не наближалися до того, чого він прагнув досягти.
І... чорт...Коли ж це станеться?
Але ніхто з тих, у кого було серце
Не розвертався й не розбивав його
Ніхто з тих, хто грав якусь роль
Не змінив свого ставлення Й не зненавидів її
Солодка Джейн
«MAX'S» КАНЗАС-СІТІ
А потім був концерт у «Max's».
Він зупинився.
Ось насувається океан
ЕНДІ
І хвилі на березі морі
Тільки подумати, що минуло п'ять років,
а вони грають нагорі в «Max's» у скороченому складі.
Хвилі, де вони були?
Він гарчав, насилу завершив той виступ.
Йому зовсім не подобалося.
Це може звести мене з розуму
Я вирішив повернутися до навчання.
Відійти від усього того, що відбувалося.
Він не хотів нам казати.
Він не втік, але сказав нам, коли ми вже приїхали в аеропорт.
Сказав: «Я не полечу».
Він сказав це саме мені,
бо боявся, що інші його відрадять.
Що Мо плакатиме... Ні.
Мо сказала, що він наче ножем ударив її в серце.
...землі
Що були в морі
Я був на тому концерті в «Max's». Коли вони закінчили,
Лу вийшов і пішов до виходу.
Я сказав: «О, Лу...» А він ішов собі далі, дуже швидко.
А потім хтось сказав: «Він щойно пішов з гурту».
Там, біля моря
Він просто пішов. Кінець.
Насувається океан і хвилі
Там, на березі
Насувається океан
І хвилі...
Коли він пішов з гурту, то жив з батьками
десь півтора року.
Намагався зібрати докупи думки.
Були серйозні... проблеми з управлінням.
Я пішов зализувати рани.
Коли я ще вчився, мати сказала мені:
«Навчися друкувати, щоб мати запасну професію».
Я лінивий син Я ніколи нічого не завершую
Зроблений в основному з води
І от
Наближаються хвилі
Біля берега
Вони так яскраво сяяли,
що жоден простір не вміщав стільки світла.
Щоб описати цей гурт на їхньому піку, потрібна фізика.
Наближаються хвилі
Їм була властива ентропія.
Наближаються хвилі
ЛУ РІД – «TRANSFORMER»
Наближаються хвилі
НІКО «THE MARBLE INDEX»
МОРІН ТАКЕР «PLAYIN' POSSUM»
ЛУ РІД / ДЖОН КЕЙЛ «SONGS FOR DRELLA»
Наближаються хвилі
Алло? Так.
Це Барбара.
Є новини?
Чудово.
Не будь дурна. Вези швиденько щось сюди.
Ще поговоримо.
Тобі тут подобаються кольори?
Вони дуже дивні.
Це фото чи...
-Ні. Це малюнки. -Гарні.
Там є один малюнок «The Velvet Underground».
Хіба ж не чудовий?
Так, чудовий.
Хто це?
-Це Стерлінг. -Стерлінг.
З ним я не знайомий.
Ти з ними бачишся?
Так. Бачився з Морін на тому тижні.
Тепер вона програмістка.
-Так. Працює на фабриці. -Що...
-У багатьох сенсах. -Правда?
У IBM. У неї дитина.
Ти ще спілкуєшся з Джоном Кейлом?
Так, він недавно дзвонив.
Що він... Звісно, він ще пише, але...
Він працює на «Island Records»...
На «Island»? Я не знав...
Був на «Warner Brothers», тепер на «Island Records».
22 ЛЮТОГО 1987 РОКУ ЕНДІ ВОРГОЛ ПОМЕР ЧЕРЕЗ УСКЛАДНЕННЯ ПІСЛЯ ОПЕРАЦІЇ
Ми довго сюди їхали.
ЙОМУ БУЛО 58 РОКІВ
18 ЛИСТОПАДА 1988 РОКУ НІКО ПОМЕРЛА В 49 РОКІВ ВІД КРОВОВИЛИВУ В МОЗОК.
Не знаю, куди я йду
30 СЕРПНЯ 1995 РОКУ СТЕРЛІНГ МОРРІСОН ПОМЕР ВІД НЕГОДЖКІНСЬКОЇ ЛІМФОМИ.
Але я спробую
ЙОМУ БУЛО 53 РОКИ.
Здобути королівство, як зможу
27 ЖОВТНЯ 2013 РОКУ ПОМЕР ЛУ РІД ВІН ХВОРОБИ ПЕЧІНКИ. ЙОМУ БУВ 71 РІК
Бо я почуваюся чоловіком Коли встромляю вістря у вену
І скажу тобі Все стає інакшим
Коли я кайфую від дози
І почуваюся сином Ісуса
І мабуть, я просто не знаю
Я
Не знаю
Я дещо вирішив
Але я
Знаю, що я
Спробую відкинути життя
Бо коли починає текти кров
Коли вона вприскується в шприц
Коли я наближаюся до смерті
Ви мені не допоможете
Ні ви, хлопці Ні ви, милі дівчата
З вашими приємними розмовами
Можете всі піти погуляти
І, мабуть, я просто не знаю
ЛУ РІД АВТОР ПІСЕНЬ І МУЗИКАНТ
САМ ВИПУСТИВ 22 СТУДІЙНІ І ДЕВ'ЯТЬ «ЖИВИХ» АЛЬБОМІВ.
ДЖОН КЕЙЛ АВТОР ПІСЕНЬ, МУЗИКАНТ І ПРОДЮСЕР
ВИПУСТИВ 16 СТУДІЙНИХ АЛЬБОМІВ, ШІСТЬ «ЖИВИХ» І БУВ ПРОДЮСЕРОМ 75 ПЛАТІВОК.
ВІН ЩЕ ЇЗИТЬ З ТУРАМИ Й ЖИВЕ В ЛОС-АНДЖЕЛЕСІ.
СТЕРЛІНГ МОРРІСОН, МУЗИКАНТ, ЗДОБУВ ДОКТОРСЬКИЙ СТУПІНЬ
І ВИКЛАДАВ МІДІЄВІСТИКУ В ТЕХАСЬКОМУ УНІВЕРСИТЕТІ В ОСТІНІ.
МОРІН ТАКЕР, АВТОРКА ПІСЕНЬ, МУЗИКАНТКА,
МАЄ ЧОТИРИ ВЛАСНІ СТУДІЙНІ АЛЬБОМИ, ЖИВЕ В ПІВДЕННІЙ ДЖОРДЖІЇ.
НІКО АВТОРКА ПІСЕНЬ І МУЗИКАНТКА,
ВИПУСТИЛА ШІСТЬ ВЛАСНИХ СТУДІЙНИХ АЛЬБОМІВ
ДУҐ ЮЛ, МУЗИКАНТ,
ВИПУСТИВ ОДИН ВЛАСНИЙ «ЖИВИЙ» АЛЬБОМ, ЖИВЕ В СІЕТЛІ.
МЕРРІЛЛ РІД-ВАЙНЕР СЕСТРА ЛУ РІДА, ПСИХОТЕРАПЕВТКА,
ЖИВЕ НА ЛОНГ-АЙЛЕНДІ, ШТАТ НЬЮ-ЙОРК.
АЛЛАН ГАЙМАН, ДРУГ ЛУ РІДА ЗІ ШКОЛИ, УЧАСНИК ГУРТУ,
ЖИВЕ НА ЛОНГ-АЙЛЕНДІ, ШТАТ НЬЮ-ЙОРК.
ГЕНРІ ФЛІНТ, КОМПОЗИТОР, МУЗИКАНТ, ФІЛОСОФ, ПИСЬМЕННИК,
ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ.
ЛА МОНТЕ ЯНҐ, КОМПОЗИТОР, МУЗИКАНТ, ПИСЬМЕННИК, ЗАСНОВНИК ТЕАТРУ
ВІЧНОЇ МУЗИКИ І СИНДИКАТУ СНУ, ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ.
МАРІАН ЗАЗІЛА, АРТИСТКА, МУЗИКАНТКА, ЧЛЕНКИНЯ ТЕАТРУ
ВІЧНОЇ МУЗИКИ І СИНДИКАТУ СНУ, ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ.
РІЧАРД МІШКІН, ДРУГ ЛУ РІДА З КОЛЕДЖУ Й ЧЛЕН ГРУПИ, ЖИВЕ В НЬЮ ЙОРКУ.
ШЕЛЛІ КОРВІН ДІВЧИНА ЛУ РІДА В КОЛЕДЖІ,
МИСТКИНЯ, ЖИВЕ В ПІВДЕННІЙ КАЛІФОРНІЇ.
ДЕННІ ФІЛДС, МУЗИЧНИЙ МЕНЕДЖЕР, ЖУРНАЛІСТ, ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ Й ЛОНДОНІ.
ЕМІ ТОБІН, АКТРИСА, ГОСТЯ «ФАБРИКИ» В 60-Х,
КІНОКРИТИКИНЯ, ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ.
ТЕРРІ ФІЛІПС, МУЗИКАНТ, УПРАВЛІНЕЦЬ У «PICKWICK RECORDS»,
ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ.
МАРТА МОРРІСОН, ДРУЖИНА СТЕРЛІНГА МОРРІСОНА, ПРАЦЮВАЛА
У ВАССАРСЬКОМУ КОЛЕДЖІ, ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ.
МЕРІ ВОРОНОВ, ЗІРКА ВОРГОЛА, АКТРИСА, АВТОРКА, ЖИВЕ В ЛОС-АНДЖЕЛЕСІ.
ДЖЕКСОН БРАУНІ, АВТОР ПІСЕНЬ, МУЗИКАНТ, ЗАХИСНИК ДОВКІЛЛЯ,
ЖИВЕ В ЛОС-АНДЖЕЛЕСІ.
ДЖОНАТАН РІЧМАН, АВТОР ПІСЕНЬ, МУЗИКАНТ, ЗАСНОВНИК «THE MODERN LOVERS»
ЖИВЕ В ПІВНІЧНІЙ КАЛІФОРНІЇ.
ДЖОН ВОТЕРС, КІНЕМАТОГРАФІСТ, ПИСЬМЕННИК, АКТОР, МИТЕЦЬ,
ЖИВЕ В БАЛТИМОРІ, САН-ФРАНЦИСКО Й ПРІНСТОНІ.
ДЖОЗЕФ ФРІМАН, ЮНИЙ АСИСТЕНТ ВОРГОЛА НА «ФАБРИЦІ»,
ЖИВЕ В НЬЮ-ЙОРКУ.
ДЕЛМОР ШВАРЦ – ПРОЗАЇК, ПОЕТ
ВИКЛАДАЧ ПИСЬМЕННИЦЬКОЇ МАЙСТЕРНОСТІ В УНІВЕРСИТЕТІ СІРАК'ЮС.
ТОНІ КОНРАД – ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ КІНЕМАТОГРАФІСТ І МУЗИКАНТ,
ЧЛЕН ТЕАТРУ ВІЧНОЇ МУЗИКИ І ГУРТУ «THE PRIMITIVES»
РАЗОМ З ЛУ РІДОМ І ДЖОНОМ КЕЙЛОМ.
БІЛЛІ НЕЙМ (БІЛЛІ ЛІНІЧ) – СПІВРОБІТНИК ВОРГОЛА, ФОТОГРАФ
І ГОЛОВНИЙ КЕРІВНИК «ФАБРИКИ».
ДЕВІД БОВІ – АВТОР ПІСЕНЬ, МУЗИКАНТ, АКТОР,
ПРОДЮСЕР АЛЬБОМА ЛУ РІДА «TRANSFORMER».
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ ПАМ'ЯТІ ЙОНАСА МЕКАСА, КІНЕМАТОГРАФІСТА, МИТЦЯ,
ЗАСНОВНИКА КІНОАРХІВУ «АНТОЛОГІЯ»,
ЯКИЙ ПРИСВЯТИВ ЖИТТЯ АМЕРИКАНСЬКОМУ АВАНГАРДНОМУ КІНО.
Який костюм Вдягти бідній дівчині
На всі завтрашні вечірки?
Ношена сукня Хтозна-звідки
На всі завтрашні вечірки
І куди вона піде Що робитиме
Опівночі?
Вона знову перетвориться На недільного клоуна
І плакатиме за дверима
Який костюм Вдягти бідній дівчині
На всі завтрашні вечірки?
Чому шовк і льон Учорашніх убрань
На всі завтрашні вечірки?
І що вона робитиме З четверговим лахміттям
Коли настане понеділок?
Вона знову перетвориться На недільного клоуна
І плакатиме за дверима
Який костюм Вдягти бідній дівчині
На всі завтрашні вечірки?
Для дитини четверга Є недільний клоун
За яким ніхто не плакатиме
Почорнілий саван Ношена сукня
Костюм з лахміття й шовку
Підходить тій, що сидить і плаче
За всіма завтрашніми вечірками
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко