Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ORIGINALNI NETFLIXOV DOKUMENTARNI FILM
KRV
KUPAONICA
KRV
POLICIJA
PRVI ČIN POTJERA
U noći 8.7.1995. vrlo sam loše spavala.
Probudila sam se oko 5.30
s grčem u želucu.
Ne znam kako to opisati,
ali osjećaj je bio vrlo intenzivan i silovit.
Pogledala sam na sat
i pričekala 8.30
kako bih nazvala Hélène.
A onda se dogodilo nešto neobično.
Javio se muškarac.
Mislila sam da sam pogriješila broj.
Prekinula sam.
Ponovno sam nazvala i opet se javio on.
Pitala sam što se događa. Bio je to vatrogasac.
U tom trenutku
sjećam se da sam rekla: „Dajte mi moju kćer. Što se događa?“
Čovjek je rekao…
Još mogu čuti njegov glas…
„Ne, gospođo, ne mogu vam je dati.“
-„Gotovo je?“ -„Da, gotovo je.“
PARIZ
PARIZ - ISTOK - BOBIGNY
Na putu prema Parizu stajali smo na svakom odmorištu kako bismo nazvali.
Nije bilo odgovora.
Prešli smo sve te kilometre,
a nismo znali ništa.
Neki je čovjek rekao:
„Da, gotovo je.“ Točka.
Slijedili smo policijski auto
do zapovjedništva policije na adresi Quai des Orfèvres 36.
Naravno, pitala sam ih što se dogodilo.
ODMORIŠTE NA PRVOM KATU ULAZNA VRATA ŽRTVE
Osjetila sam ubod u srcu.
Točno tu.
NOŽ
KRV, STOL, NOŽ
ULAZ, SPAVAĆA SOBA
JASTUK, DOKAZ BR. 1, KREVET
27 GODINA STUDENTICA PSIHOLOGIJE
8. SRPNJA 1995.
NEĆU TI LAGATI,
NI JA NISAM SPAVAO U NOĆI SA 7. NA 8. SRPNJA
ZAPOVJEDNIŠTVO KRIMINALISTIČKE POLICIJE
DRŽAVNA POLICIJA POLICAJAC, MUŠKO ZANIMANJE
Moj otac i djed bili su policajci.
Ali moram priznati
da me oduvijek privlačio aktivan rad na terenu.
POLICAJKA U SUKNJI UHVATILA DAVITELJA
Nikad se nisam odijevala kao muškarac.
„ŽENSKI POLICAJAC”
Bila sam prva žena na čelu Kriminalističke brigade.
To je elitna jedinica, najbolja u Francuskoj
kad je riječ o kriminalističkim istragama.
DAMA U ZAPOVJEDNIŠTVU
Preuzela sam Kriminalističku brigadu u veljači 1996.
KRIMINALISTIČKA BRIGADA
Odmah su me izvijestili o ubojstvima mladih žena.
Bacili su hrpu spisa na moj stol i rekli mi da prionem na posao.
Dva slučaja odmah su iskakala. Prvi je bio onaj Agnès Nijkamp.
SPAVAĆA SOBA TRUPLO AGNÈS NIJKAMP
32 GODINE DIZAJNERICA INTERIJERA
Drugi slučaj bio je onaj Hélène Frinking.
Ubijena je
pod sličnim okolnostima
kao i Agnès Nijkamp.
Na tijelu je imala otprilike iste rane.
Morali smo naći gada koji je to učinio.
Htjeli smo ih osvetiti.
Nemojmo birati riječi.
To je bila motivacija. Svi je imamo, ne samo ja.
To postaje osobni cilj.
Drugim riječima, ili on ili mi.
Morali smo pobijediti. Morali smo ga uloviti.
HÉLÈNE FRINKING ROĐENA 2.12.1967. U NIZOZEMSKOJ
Hélène je bila četvrta od šestero djece.
Nadahnulo me sunce.
Hélène je dobila ime po Heliosu, suncu.
Godine 1995. imala je gotovo 27 godina.
Željela je studirati psihologiju u Parizu.
DVA BIJELA TRAGA
U slučaju Frinking imali smo sreću jer smo pronašli DNK.
Kao i u slučaju Nijkamp.
Na njezinom tijelu pronađena je sperma.
KRIMINALISTIČKA BRIGADA
Donijeli su mi izjavu svjedokinje.
Elisabeth je bila žrtva
koja je uspjela pobjeći od napadača.
MESARSKI NOŽ VRAT
Svezao ju je i začepio joj usta.
Kad je otišao isključiti svjetlo,
koje je bilo na katu jer je stan bio dvoetažni,
uspjela je izaći jer je spavaća soba bila u prizemlju.
Uspjela se osloboditi i pobjeći.
Bila je važan svjedok istrage.
23 GODINE PROFESIONALNA TERAPEUTKINJA
Imali smo i DNK
jer je pušio. Našli smo opušak cigarete marke Winston.
Uspjeli smo povezati tri slučaja jer se DNK podudarao.
MUŠKI DNK
Uzorak DNK-a dobio je oznaku „SU“, serijski ubojica,
jer su tri mjesta zločina bila povezana.
Nažalost, za razliku od Britanaca koji su već imali bazu podataka,
mi je nismo imali.
Da smo imali bazu podataka,
možda bismo ga već tada uhitili i identificirali.
Ali nismo.
NEPOZNAT MUŠKI DNK
Saznala sam da je netko preživio.
Djevojka po imenu Elisabeth.
Prije Hélèneina ubojstva uspjela je pobjeći od istog napadača.
DNK je bio isti. To je bilo nevjerojatno.
Njezino svjedočenje bilo je od velike pomoći.
Pomogla je izraditi fotorobot.
Opisala je čovjeka iz Sjeverne Afrike.
Bila je prilično zadovoljna fotorobotom.
Tako ga je doista vidjela.
Imao je kratku kosu, pa smo provjerili vojnike, zatvore,
Legiju stranaca, vatrogasce, policiju. Bio je sportski tip.
Kužite što mislim.
Mišićav tip.
Također smo primijetili da su žene napadnute
tijekom večeri ili noću.
Dakle, tražili smo nekog tko radi noću.
Provjerili smo taksiste i tako dalje.
Sve koje odgovaraju našim zapažanjima
i svjedočenju mlade žene.
Zapravo, bila je vrlo hrabra.
Obilazila je Pariz s ekipom.
Posebno su pretraživali 11. okrug
kako bi možda naletjeli na njega.
OTISAK STOPALA U KRVI
Vrlo sam brzo saznala
da je ostavio otisak stopala
u lokvi krvi blizu kreveta.
Ispostavilo se da mu je drugi prst na stopalu duži od palca.
TRAŽI SE
Čini se da je ta pojava prilično uobičajena
kod mnogih ljudi. Zove se egipatsko stopalo.
Naredili smo osumnjičenicima da skinu obuću
kako bismo im pregledali stopala.
Provjeravali smo i najmanje tragove
jer nismo imali mnogo toga.
Vidjela sam ga posvuda.
Vidjela sam ga u vozaču autobusa.
Vidjela sam ga više-manje posvuda.
Stan moje kćeri točno je iznad onih vrata.
To je to.
Moja je kći bila ovdje, a mladić je bio ondje.
Čuvar ga je mogao vidjeti odande.
Morala sam ga pronaći.
Jednostavno sam ga morala pronaći!
Otišla sam u ulicu gdje je Hélène živjela
i raspitivala se kod trgovaca
jesu li čuli što se dogodilo.
Ljudi nisu znali!
Policija nije provjerila ni Hélèneinu ulicu ni kvart.
Bila sam u šoku.
Bila je zbilja uključena u slučaj. Pomno ga je pratila.
Htjela je istraživati s nama.
Bilo je teško odbiti je.
Nismo to mogli učiniti.
Sve se ovo odnosi na slučaj.
Bila sam dežurna gnjavatorica, ali nije mi žao.
Htjela sam surađivati s njima u istrazi.
To je dobra stvar, zar ne?
Učinio si to i to, ali jesi li učinio ovo?
Očito sam im dosadila.
Ali nisam odustala.
Od početka sam ih nadzirala.
Stvar je u tome da je morala shvatiti
da nismo sjedili prekriženih ruku.
Živjeli smo i disali te spise.
Bili su s nama 24 sata dnevno.
Odradili smo golem posao!
Doduše, nismo ga mogli pronaći.
Žena, majka…
posrće i pati.
A onda ustane i bori se!
To je istina.
ISKAZ SVJEDOKINJE ELISABETH O.
„ZOVI ME FLO”
Preko Elisabeth je saznala
da je spomenuo ime Flo. Florian ili nešto slično.
Na kamionima je pisalo „Flo”.
To je bila autoprijevoznička tvrtka.
PIŠE NA MNOGIM KAMIONIMA?
Prestigla sam gomilu kamiona kako bih promotrila vozače!
Zaustavljala bih se na odmorištima
kako bih ih promotrila.
Kasnije sam shvatila da je „Flo“ i ime restorana.
Stoga sam pomislila da je možda riječ o nekome tko je radio u restoranu Flo.
Bio je to popularan lanac restorana u Parizu.
Jedan se nalazio na bulevaru
kojim je te večeri išla kući.
Pobrinula sam se da odu onamo i provjere popis zaposlenika i slično.
Malo sam ih pritisnula.
Rekla je sucu
da bismo možda trebali…
istražiti taj trag,
pa smo ispitali…
gomilu zaposlenika
iz lanca restorana Flo.
595 SPISA
Ništa nisu pronašli. Ništa.
31. KOLOVOZA 1997.
Princeza od Walesa poginula je sinoć u nesreći u Parizu ispod mosta Alma.
Bila je s dečkom Dodijem Al-Fayedom, koji je također poginuo.
Kriminalistička brigada na čelu sa ženom, Martine Monteil,
vodit će istragu. Odmah je stigla na mjesto zločina.
Bilo je jako teško i stresno.
Već smo imali previše posla, nije nam trebala prometna nesreća!
Ali ne možeš ignorirati princezu od Walesa.
To je nemoguće. Pritišću vas s najviših razina vlasti.
Morali smo pomaknuti nebo i zemlju, da tako kažem. I jesmo.
Rekla sam dečkima da je to naš posao.
Tako je kako je.
Odmah sam oformila ekipu.
Ali čim smo mogli, vratili smo se njihovim slučajevima.
Iako je u toj nesreći bilo smrtnih slučajeva,
okolnosti nisu bile uznemirujuće.
Dok smo ovdje imali mrtve djevojke, a povrh svega, ubojica je bio na slobodi!
Još ga nismo bili pronašli.
HODNIK ULAZNA VRATA
Dana 23.9.1997. primili smo poziv.
Jedan je mladić pronašao
svoju zaručnicu u njezinu domu
u 19. okrugu.
Odmah smo krenuli onamo.
TRAGOVI KRVI BLAGOVAONICA
ZAVJESA, KRV SPAVAĆA SOBA
DATOTEČNI ORMAR TELEFON
Kad sam ušla, smrznula sam se.
Pomislila sam: „Nemoguće da je opet ubio.“
19 GODINA STUDENTICA
Roditelji Magali Sirotti bili su ispred zgrade.
Bio je to horor.
Kad se probudiš usred noći
i vidiš njezino lice u lijesu…
misliš samo na to kako je patila.
Što drugo možeš reći?
Kako je samo patila!
Magalina smrt bila je užasan udarac.
Odmah sam znala da je to on. Bilo mi je očito.
Tako očito.
Bilo je prekasno za moju kćer. Ali nije smjelo biti još žrtava.
Bliski su mi prijatelji govorili
da nisam ni policajka ni odvjetnica. Ni jedno ni drugo.
Rekli su mi da sam majka i da odem posjetiti majku.
Otišla sam k njoj.
Bio je to…
nevjerojatan sastanak.
Žrtva, Magali…
Bila je zaručena, trebala se udati.
Kad smo stigli na mjesto ubojstva Magali Sirotti,
to nije bila pljuska u lice, nego udarac maljem.
Bila je mrtva jer ga nismo uhitili.
Zaboga, što smo to previdjeli?
Ubijali smo se od posla na slučaju!
Gdje je taj ključan trag? O čemu je riječ?
Zašto je ta djevojka mrtva?
Tip je još na slobodi.
Moramo biti brzi i na oprezu.
Ako je još na slobodi, mogao bi to uskoro ponoviti!
Točka.
Ja sam novinarka. Susrećem se s policijom,
policajcima, kriminalcima, razbojnicima.
Tada nije bilo novinarki koje su pisale o zločinima.
Ja sam bila prva.
Za policajce sam bila malena djevojka,
odveć znatiželjna novinarka, njuškalo!
Imala sam svoj stil.
Minica, motociklistička jakna, štikle.
Policajci me nisu mogli prokužiti!
Najprije sam izigravala naivnost.
Brzo su shvatili da zapravo nisam toliko naivna.
Krajem rujna 1997. godine upoznala sam policajca iz Kriminalističke brigade.
Rekao mi je
da su 23. rujna dobili slučaj ubojstva žene po imenu Magali Sirotti.
Počinitelj ju je vezao i silovao.
Bio je to grozan zločin.
Rekao je i da je taj zločin možda povezan s drugim slučajevima silovanja i ubojstva.
Rekoh: „Zbilja? Kako znate da je to isti tip?“
Rekao je da za Magali nisu sigurni.
No da je ubijena na isti način i da čekaju analizu DNK-a.
Rekao je i da u slučaju druge dvije žrtve i jedne preživjele imaju DNK.
I da su sigurni da je to isti tip.
NEPOZNAT MUŠKI DNK (SU)
(SU) KRVNA GRUPA B
MJEŠAVINA MUŠKOG I ŽRTVINOG DNK-A
NEPOZNAT MUŠKI DNK
„Moramo objaviti priču!”
Rekla sam da je želim objaviti.
Rekao je: „Ne još! Mogla bi upropastiti istragu.
Ovaj je tip jako opasan.
Nadam se da nikad nećeš morati vidjeti takvo mjesto zločina.
Tip je još uvijek na slobodi,
preklinjem te da ne objaviš priču.“
Poštovala sam dogovor.
Možda sam novinarka, ali prije svega sam građanka.
Nisam željela da silovatelj i ubojica žena ostane na slobodi
i izbjegne uhićenje zbog toga što sam napisala.
Tako je to bilo. Opet je to učinio.
Morali smo brzo reagirati. Bila je to utrka s vremenom.
KRIMINALISTIČKI LABORATORIJ
U to je vrijeme forenzički odjel bio na razini srednjeg vijeka.
Ne šalim se.
Analitičari koji su uzimali uzorke s mjesta zločina
bili su pijanci i ništarije
koji su bili u mirovini.
Trebali su rabiti najsuvremenije metode, ali nije bilo tako.
LABORATORIJ MOLEKULARNE GENETIKE
Kako bi nadoknadila te nedostatke,
Kriminalistička brigada obratila se dr. Pascalu,
pioniru istraživanja DNK-a u Francuskoj.
PASCAL O. BOLNIČKI LIJEČNIK
Gđa Monteil i Kriminalistička brigada u potpunosti su vjerovali dr. Pascalu.
Slučaj po slučaj, analizirao je sve uzorke koji su uzeti s mjesta zločina.
Tragove sperme, krv i kosu.
Usporedio ih je s nepoznatim uzorkom DNK-a
koji je nazvao „SU“…
MUŠKI DNK (SU)
…jer je to bio prvi serijski ubojica u Francuskoj.
Borio se rame uz rame s Kriminalističkom brigadom
za osnivanje baze podataka DNK-a.
Mnogi su se Francuzi tomu protivili.
Uplašila ih je ta ideja.
Ova baza podataka DNK-a predstavlja opasan presedan.
To bi moglo dovesti do nacionalne baze podataka DNK-a.
-Klizav teren. -Tvoj DNK, tvoja prošlost…
U potpunosti se slažem.
Protivim se toj bazi!
ZGRADA NA ADRESI RUE DE LA FORGE ROYALE 12
IZJAVA POLICIJE
Dana 16. studenog 1997. godine
u 11. pariškom okrugu pronađena je još jedna žrtva.
25 GODINA TAJNICA
Pogledajte kako je bila lijepa.
I ostale. Sve su bile vrlo lijepe.
Uistinu je…
Moj Bože.
Prekinut život.
Užasno.
Zvala se Estelle Magd.
Roditelji su imali ključ od njezina stana.
Nije se javljala na telefon, pa su otišli onamo
i pronašli svoju kćer golu i krvavu.
Imala je iste ozljede i ubode na vratu.
Pronašli smo istu razderanu odjeću.
MEZANIN
Bilo je…
Za mene je to bilo kao da se ubojica potpisao. Vrlo jasno.
PRONALAZAK TORBE SA SIVOM MAJICOM
Pronašli smo majicu.
Veliku majicu, poprskanu krvlju.
Bili smo uvjereni da ćemo pronaći DNK.
Majica je bila prekrivena krvlju i znojem.
Pronađeni DNK poklapao se s onim u prethodnim slučajevima.
Nisam smjela ništa reći.
U potpunosti shvaćam
da je dužnost policije bila čuvati slučaj u tajnosti.
Poštovala sam to.
Sto posto.
Ali kad imaš dvije djevojke
koje su ubijene na isti način
kao moja kći,
jednostavno sam rekla:
„Mediji.“
Mogu potvrditi da su vlasti krajem srpnja 1995. godine
znale da imaju posla sa serijskim ubojicom.
To je izuzetno opasan čovjek koji bi,
kao i svaki serijski ubojica,
mogao ponovno ubiti.
U Parizu je serijski ubojica.
-…serijski ubojica. -…serijski ubojica…
Serijski ubojica iz istočnog Pariza…
Fotorobot izrađen na temelju izjave druge žene koja je izbjegla isti napad.
Anne Gautier, majka, i njezina obitelj sastaju se sa sucem.
Zanima ih hoće li policija napokon uhititi serijskog ubojicu
koji je ubio Hélène.
Hoće li ga uhvatiti? Nadam se.
I dalje se nadamo.
Ne možeš valjano tugovati ako pravda nije zadovoljena.
Anne Gautier je bijesna. Kaže:
"Posljednje dvije smrti,
smrti Magali Sirotti i Estelle Magd, nisu se smjele dogoditi.
Ovo je skandalozno i progovaram javno
kako bih upozorila Parižanke da se zaštite od ovog grabežljivca
kako mu ne bi postale plijenom.“
Serijski ubojica ne može stati.
Neće stati dok ga ne uhite.
STRAH U GRADU
Ljudi pričaju, boje se.
Kupuju novine da bi vidjeli fotorobot.
Žele pomoći da se slučaj pokrene i da ubojica bude uhvaćen.
U Parizu je vladala histerija.
Otkriće da u istočnom Parizu postoji serijski ubojica
i pojavljivanje Anne Gautier u medijima
rezultiralo je time da su se Parižanke uplašile!
Zabrinuta sam.
Kad uđem u svoju zgradu,
zatvorim ulazna vrata za sobom.
Elektroničke oglasne ploče u Parizu
upozoravale su žene da ne idu same kući,
nego da pozovu taksi ili prijatelje da ih odvezu.
Inspektor mi je rekao: „Patricia, budi oprezna.
Ako se vrata zatvaraju 15 sekundi, netko stigne proći kroz njih.“
STRAH U BASTILJI
Moram priznati
da mi nije bilo drago kad je sve izašlo u javnost.
To je bila histerija.
Tako je to bilo.
Francuska nema mnogo serijskih ubojica.
Ovo nisu Sjedinjene Američke Države.
Ljudi su gutali članke i priloge. Lopta se zakotrljala.
Policija ima fotorobot 30-godišnjaka s tamnom kosom.
Nekoliko pojedinosti povezuje starije slučajeve s novijima.
Policija je oprezna,
seksualni zločini i ubojstva rijetki su u Parizu. Barem su bili dosad.
Sam izraz „serijski ubojica”
tada je za njih bio tabu.
Dr. Pascal nazvao je uzorak DNK-a „SU”,
ali policija nije rabila taj izraz.
Ovo plus ovo plus ovo jednako je serijskom ubojici.
Ali mi u Francuskoj izigravamo pametnjakoviće,
pa to jednostavno ne može biti serijski ubojica.
Jer ih ovdje nema.
Sve je to previše podsjećalo
na serijske ubojice u Americi
koji su mnogo drukčiji i ubili su mnogo više žrtava.
Kad govorimo u kontekstu psihološkog dijela istrage,
nisu u potpunosti razumjeli što je zapravo serijski ubojica.
Dakle, nismo imali bazu podataka DNK-a
i nismo imali pojma o psihi serijskog ubojice.
Povrh toga,
u Francuskoj nije postojala mogućnost usporedbe.
Spisi su bili raštrkani po gradovima i sudnicama.
Neke stvari nisu funkcionirale, a neke su bile u kaosu.
LISTOPAD, STUDENI, PROSINAC
U siječnju 1998. godine
Kriminalistička brigada objavila je fotografiju sive majice veličine XXL.
Ta je majica bila posvuda.
„Ako poznaješ nekoga s ovakvom majicom, nazovi nas.“
Kad pokazuješ majicu koja bi mogla biti bilo čija,
zapravo se hvataš za slamku.
Bila sam pod pritiskom
i to s pravom, kao šefica Kriminalističke brigade.
Stalno sam ponavljala
da želim stvoriti bazu podataka DNK-a.
MUŠKI DNK (SU)
URED ISTRAŽNOG SUCA M. THIELA
Sudac Thiel i ja često smo se viđali.
Rekao je: „Moramo otići u svaki laboratorij,
uzeti sve uzorke koje možemo
i onda tražiti poklapanja.
Natjeraj ih da uspoređuju uzorke DNK-a s uzorkom DNK-a serijskog ubojice.“
Središnje vlasti bile su u šoku.
Rekli su da ne smijemo tražiti poklapanja.
Nisu imali bazu podataka. Dobrano sam ih naribala.
Bila je to sramota.
Pitala sam ih bi li radije nosili nečiji život na duši.
Jer da smo brzi i učinkoviti,
mogli bismo tražiti poklapanja i možda saznati ime.
Da, zaobišli smo zakon. Nikomu nije smetalo.
Cilj je opravdao sredstva.
Nismo ugrozili tajnost identiteta građana Francuske.
Nismo činili loše stvari.
Tražili smo serijskog ubojicu koji ubija mlade žene.
Već smo imali previše takvih slučajeva.
Morali smo učiniti sve što smo mogli da ga zaustavimo.
Otvorimo zapis,
očitamo genski kod
i usporedimo ga s nepoznatim DNK-om.
GLAS DR. PASCALA
Ako se brojevi ne poklapaju, vratimo ga,
uzmemo drugi i krenemo iznova.
Postoji li brži način provjere zapisa?
Nažalost, ne. Bez baze podataka
svaki se zapis čuva zasebno i može se provjeriti samo ručno
kada tražite određeni genski kod.
SIJEČANJ 1998., VELJAČA 1998.
OŽUJAK 1998.
Bilo je to 24.3.1998.
Nazvao me dr. Pascal.
Srce mi je poskočilo. Pomislila sam: „Bože moj!“
Mislim, znali bismo se sresti u zapovjedništvu policije.
Ali znala sam da se nešto događa.
Rekao je da ima dobru i lošu vijest.
Rekoh: „Da čujem dobru!“
Kaže on: „Identificirali smo ga.“
IDENTIFIKACIJA MUŠKOG DNK-A
DNK GUYJA GEORGESA
S OPUŠKA CIGARETE
GUY GEORGES
VAGINALNI BRISOVI
MUŠKI DNK: GUY GEORGES
To je bilo…
oslobođenje. Nevjerojatno olakšanje.
Neopisiv osjećaj olakšanja.
DNK GUYJA GEORGESA
DR. O. PASCAL BOLNICA U NANTESU
Loša je vijest bila
da je ubojica bio priveden
još davne 1995. godine.
I to je…
zaista bio šok.
Tada ga je ispitivala uglavnom ekipa
koja je radila na slučajevima djevojaka ubijenih na parkiralištima.
Kopate li malo, naći ćete neke sličnosti,
no zašto je neke ubijao u garažama, a druge u stanovima?
Bilo je tragova, primjerice rane i izrezana odjeća.
27 GODINA MARKETINŠKA ASISTENTICA
Nije bilo sperme, ali mogao je rabiti prezervativ.
22 GODINE TISKOVNA TAJNICA
Bili smo uvjereni da je to on,
istražitelji su bili prilično sigurni.
Postojao je i mnogo stariji slučaj, iz 1991. godine.
Pascale Escarfail.
ODJEĆA, RANE, KRV
TRUPLO PASCALE ESCARFAIL
19 GODINA STUDENTICA
Rekla sam da ćemo sve ostalo poslije. Razgovarat ćemo poslije.
U tom je trenutku najvažnije bilo uloviti tu zvijer.
Odaslala sam njegovu fotografiju po cijeloj Francuskoj.
Morali smo brzo reagirati. Grabežljivac je vrebao gradom.
Bila sam opsjednuta time da ga uhitim za nekoliko sati.
Zatražila sam još ljudi
i sastavili smo popis adresa i mjesta
na kojima bismo mogli sresti Guyja Georgesa.
Imala sam još jedan hitan zadatak.
Rekla sam vođi ekipe
da moramo nazvati obitelji žrtava.
Nazvala me gđa Monteil.
Rekla je: „Gđo Gautier, imamo ime.
Ali nemojte nikomu reći.
Ni svojoj ni djeci ni ikomu drugom“.
Razumjela sam.
Tražili su ga.
Nadali smo se da neće opet ubiti.
Slučaj je bio popraćen medijskom pompom.
Novinari su očito osjetili
svojevrsnu energiju i strku.
Zapovjedništvo policije vrvjela je od aktivnosti.
Osjetili su to.
Šef je rekao: „Novinari znaju.”
Rekla sam: „Molim vas, ušutkajte ih! Ne dajte da informacija procuri!“
24. OŽUJKA 1998. 7.01
Serijski ubojica iz istočnog Pariza sad ima lice.
Potraga je u tijeku. Pratite nas.
Identificiran je serijski ubojica iz istočnog Pariza.
Kriminalistička brigada znala je da se zove Guy Georges.
A onda šok!
Novinar koji piše o kriminalu, poput mene,
otkrio je ime ubojice prije uhićenja.
To se jednostavno ne radi.
Zamislite da je Guy Georges to čuo!
Na televiziji, radiju, bilo gdje.
Mogao je pobjeći i ugroziti potragu.
Ali mi smo ustrajali.
Morate shvatiti da je zapovjedništvo policije ratni stroj.
Od nas se nije lako skriti.
Vjerovala sam da ćemo ga pronaći.
Znala sam da hoćemo!
ISTOGA DANA 12.44
Tog su jutra dva policajca motrila
postaju podzemne željeznice Blanche.
Već su bili ondje na položaju.
Vidjeli su tipa kako izlazi iz vlaka.
Jedan policajac kaže drugom:
„Gle! Tip s fotografije.“
Izvade fotografiju i uzviknu: „Bože, to je on! Idemo!“
Zgrabili su ga i uhitili.
PRODAVAONICA U KOJOJ JE UHIĆEN GUY GEORGES
ZAŠTITAR KOJI JE SVJEDOČIO UHIĆENJU POKAZUJE GDJE SE ONO DOGODILO
Jutros je ušao ovamo.
Policija je ušla za njim i tražila da se predstavi.
Skočili su na njega.
Dovukli su ga ovamo i prisilili ga da klekne.
Zatim su ga odveli.
Analiza DNK-a je uvjerljiva
i povezuje ga s tri ubojstva i jednim pokušajem ubojstva.
Ali Guy Georges uopće ne sliči fotorobotu
koji je kružio mjesecima.
Dovoljno je smrti i patnje.
Ovo je dobro.
Sad će mu suditi.
A mi, obitelji…
sada možemo zaista početi tugovati.
Ovaj je čovjek nanio toliko boli.
Moj Bože.
Morali ste duboko udahnuti.
On je čudovište koje ih je ubilo.
Pred očima su mi stalno bile fotografije djevojaka.
Sve te fotografije.
Za mene je on bio čudovište
koje se tog dana popelo stubama.
Pravo čudovište. Samo sam o tome mislila.
Ovo je novi portret Guyja Georgesa,
jučer uhićenog zbog ubojstva triju žena u istočnom Parizu.
Danas je priznao još dva ubojstva.
Policija sumnja da je umiješan u još dva ubojstva.
Odradili smo svoj posao. Imali smo ga, više nije mogao ubijati.
Za slučajeve s DNK-om mogli smo biti mirni.
Kad je došlo do toga,
imali smo dokaze.
Trebalo nam je samo priznanje
za slučajeve bez uzorka DNK-a.
Imali smo ga!
Pitala sam se koji bi to odvjetnik, koliko god dobar bio,
mogao srušiti slučaj. Otišli smo na sud samouvjereni.
DRUGI ČIN SUĐENJE
ZNAM DA SAM OTVOREN S TOBOM,
KAO DA SI MI PRIJATELJICA.
19. OŽUJKA 2001.
Seksualni je zločinac nedužan dok mu se ne dokaže krivnja.
Za mene je ključna osobnost.
Ili želim braniti nekoga ili ne.
To je stvar kemije.
Ne postoji objektivan razlog.
Svi smo bili u situaciji
da upoznamo nekoga
tko ostavi loš dojam na nas.
Imamo osjećaj da nikad ne bismo željeli ostati s njim nasamo.
Ovo nije bilo tako.
Kad upoznaš Guyja Georgesa, uopće nije manipulativan.
Misliš da je otvorena knjiga.
Nema skrivene planove, nije pokvaren.
I nije nasilan!
PRVI DAN SUĐENJA
-Možeš skinuti vestu. -Dobro.
-Gledaj me. -Što?
-Gledaj me. -U redu, ali teško je.
-Smijem li sjesti? -Da, izvoli.
Odvjetnik Guyja Georgesa
bio je Alex Ursulet.
Alex Ursulet,
koji je ujedno moj bivši suprug,
zamolio me da mu se pridružim na slučaju nekoliko tjedana prije suđenja.
Uključivanje žene u slučaj
nesumnjivo je bilo dio obrambene strategije
koju je osmislio Alex Ursulet.
Tako bi postupili svi muški odvjetnici u slučaju silovanja.
To su osnove.
Predstavio je slučaj kao da je riječ o nepravedno optuženom čovjeku.
Dokazi su pronađeni na svakom mjestu zločina.
Neki su dokazi skinuli sumnju s Guyja Georgesa.
Primjerice, njegovi otisci nisu pronađeni.
Na jednom mjestu zločina
pronađen je otisak egipatskog stopala, koje on nema.
Fotorobot koji je kružio mjesecima uopće nije sličio Guyju Georgesu.
FOTOROBOT 97/225
U principu,
ono što ja mislim nije važno.
Smatram to posve nevažnim.
Važno je što piše u spisu.
Moj osjećaj koji mi kaže je li kriv ili ne,
moje osobno uvjerenje, sve je to nevažno.
Guy Georges nije čudovište, on je čovjek.
U tome je problem.
U Guyju Georgesu
nalazi se ista ljudskost kao i u meni.
Ista kao i u tebi. Ista kao i u svima nama.
To je ono zastrašujuće.
Bilo bi lakše da je čudovište.
Problem je što smo svi mi ljudi.
I to je ono najbolnije.
To je velika zagonetka.
I istinska tragedija.
On nije čudovište, nego čovjek.
Imala sam 30 godina.
To mi je bilo drugo veliko suđenje kao odvjetnici.
Ali ovaj sam put zastupala žrtve.
Mora prestati činiti zlo.
Pravda mora biti zadovoljena. Točka.
Znamo da je on jer postoje dokazi.
To nije predosjećaj ili sumnja. Znamo da je on.
Znamo i da se porota lako pokoleba.
Samo da je na sudu priznao krivnju
za slučajeve gdje je pronađen njegov DNK, ali ne i ostale.
Brinula sam se da će ga porota osuditi za slučajeve gdje je nađen DNK,
ali i osloboditi u slučajevima gdje DNK nije nađen.
To bi bilo nepodnošljivo.
Jer to nije bila istina.
Postojala je ta neizvjesnost.
Bilo je jako teško.
Sjedila sam ovdje u prvom redu.
Željela sam gledati Guyja Georgesa.
Željela sam vidjeti njegove reakcije i sve zapisati.
Sve što se događa.
Imena, stavove…
Nisam željela ništa propustiti.
Bio je to rat između dviju strana.
Alex Ursulet zakleo mi se prije suđenja
da je Guy Georges nedužan.
Da je došlo do sudske pogreške.
Rekao je: „Patricia, dokazat ću to na sudu.
Kunem se Bogom da je Guy Georges nedužan.“
Nisam željela ići na suđenje.
To nije bilo za mene.
Moj je cilj bio uhititi ga i poslati na suđenje.
Ali suđenje nije bilo za mene.
DRUGI DAN
Izvan sudnice gužva je svakim danom sve veća.
U sudnici raste napetost.
Na optuženičkoj klupi Guy Georges, navodni silovatelj i ubojica sedam žena,
ljuti obitelji žrtava.
Cijeli je tjedan sucu odgovarao s jednakom drskošću:
„Nisam ubio.”
Izopačenost Guyja Georgesa nema granice.
CATHYNA MAJKA
Svojim stavom i dalje nanosi bol i štetu.
Žrtvama i njihovim obiteljima
koje su vrlo ranjive i boluju.
Porekao je!
Bilo je šokantno.
Pitali smo se:
„Je li to bio loš savjet ili je lud?“
Jednostavno nismo shvaćali.
Bili smo iznenađeni, ali spokojni.
Uostalom, sve je priznao!
ŽRTVA: MAGALI SIROTTI
ŽELIM SI OLAKŠATI SAVJEST
ŽRTVA: CATHERINE ROCHER
JA SAM NAPADAČ
CIJELA ISTINA OVOG SLUČAJA
Čak i u slučajevima bez dokaza: Escarfail, Magali Sirotti…
Sve je priznao.
IZJAVA GUYJA GEORGESA
FRANCIS BECHET POLICIJSKI KAPETAN
Policajac Francis Bechet,
zvan Sidney,
prvi je dobio priznanje od Guyja Georgesa.
Sidney je bio pozvan kao svjedok.
Već mi je bio ispričao kako je natjerao Guyja Georgesa da prizna.
Nije to rekao na sudu, ali kako bi ga naveo da progovori,
Sidney je znao da s Georgesom, odmah nakon uhićenja,
ne smiju postupati kao s državnim neprijateljem broj jedan.
Stoga je Sidney stvorio
ugodno ozračje u svom uredu u zapovjedništvu policije.
Pustio je jazz glazbu.
Ponudio ga je viskijem.
Zatim je počeo razgovarati s Guyjem
na vrlo neformalan način.
PLAVUŠA…
ZAPELA MI JE ZA OKO…
Guy Georges priznao mu je
uz mnoštvo detalja. Sve mu je ispričao.
Kao da je riječ…
o osobi od povjerenja.
Kupio je nož marke Opinel i ljepljivu traku.
Dovršavao je pivo
kad je mlada žena u crnome prošla pokraj njega.
Plavuša od 19 godina, lijepa kao slika.
Guy Georges kaže Sidneyju da ga je privukla ta lijepa djevojka.
Odmah je krenuo za njom. Slijedio ju je.
Popeo se stubama za njom,
zaprijetio joj nožem i proveo sate s njom.
Pascale je bila junakinja.
Udarila ga je.
Bila je visoka 160 cm.
Imala je 19 godina, bila je vezana i gola
i udarila ga je.
I…
to je razljutilo Guyja Georgesa.
I…
njezina usta, kad su je našli,
kad ju je policija pronašla,
nisu bila začepljena, ali bili su vidljivi tragovi trake.
Usta su joj bila otvorena.
Sidney, policajac,
više se puta zapitao tijekom sedmogodišnje potrage
što je žrtva rekla.
Što su bile posljednje Pascaleine riječi?
Tada je Guy Georges rekao da se traka odlijepila.
Ona ga je pogledala i upitala: „Što radiš? Ubijaš me?“
I u tom trenutku…
Sidneyja je slomilo to što je čuo.
Posljednje riječi žrtve izgovorio je njezin ubojica.
Sidney ga je pitao što je učinio nakon toga.
Odgovorio je: „Oprao sam ruke u sudoperu. Vidio sam pivo pa sam ga popio.
Popio sam još jedno i otišao.“
TREĆI DAN
Katkad nedužni ljudi priznaju u pritvoru.
Mislite da ljudi nikad ne povuku priznanje?
Vidjet ćete kad istražimo slučaj po slučaj
kako su stvorili krivca.
Pretjerali su i okrivili ga
za gotovo sve zločine koji su se dogodili u vrijeme
kad ih je on mogao počiniti jer nije bio u zatvoru.
Uvijek je tvrdio da je uhićenje bilo nasilno.
Kad su ga doveli u policiju,
natjerali su ga da se popne stubama.
Rekao je da su ga tada pretukli.
Kao i poslije, u pritvoru.
Ne zaboravite, tada na ispitivanjima nisu bili prisutni odvjetnici
i ispitivanja nisu snimana. Rekao je da su ga natjerali da prizna.
Nešto što nije učinio.
Nisu ga pretukli!
Imao je manju ozljedu glave,
koju je zadobio tijekom uhićenja.
Kraj priče! Ostatak vremena
to je bila psihološka igra.
Psihološka igra između istražitelja i njega kako bi dobili priznanje.
To je sve.
Ne trebaš pretući nekoga da bi dobio priznanje.
Ruga nam se.
Ruga se sudu, ruga se svima.
Vidimo ga kako sjedi. Nevjerojatno.
Obitelji žrtava očekivale su da Guy Georges bude osuđen.
Ali morali su to čuti.
Morali su čuti kako Guy Georges to objašnjava.
Željeli su čuti odgovore na pitanja
koja su imali o posljednjim trenucima svojih kćeri ili sestara.
Ne znam kako to opisati.
Čudovište.
ELSINA MAJKA
Uopće nema reakcije.
Kad je pogledao fotografije, ništa.
Suludo.
Pregledala sam fotografije svakog mjesta zločina.
To je bio izuzetno težak dio suđenja.
Guy Georges nije preletio fotografije.
Guy Georges gledao je fotografije
jednu po jednu.
Proučio ih je pažljivo i smireno.
Ali bio je vrlo usredotočen. Odsutan.
Sve ih je pogledao i proučio.
Bilo je…
Bilo je jezivo.
Mi smo ih gledali možda 20 sekundi.
A on? Mjerila sam vrijeme.
Rekla sam: „Guy Georges,
gledali ste fotografije pet minuta i 40 sekundi. Mjerila sam vrijeme.“
Ako pitanje nije bilo konkretno, ne bi odgovorio.
Rekao bi: „Ne, nije tako. Kako to znate?“
Dakle, moje je pitanje bilo jasno.
„Gledali ste ih pet minuta i 40 sekundi?”
A on će: „Ne znam.
Tako je kako je.“
Čak nije ni rekao
da je iznenađen ili da ih pokušava analizirati.
Rekao je da to nije on učinio, ali nije znao zašto ih gleda.
Ustrajala sam na tome.
Nisam bila zadovoljna njegovim odgovorom i nisam sjela.
A onda je rekao:
„Boli.”
Pitala sam: „Kako to uspijevate tako dobro skrivati?“
Naravno, nije odgovorio.
ČETVRTI DAN
ULAZ ZA ODVJETNIKE
Moraju postojati ljudi,
muškarci ili žene, nisam feministica,
koji pokušavaju braniti ono što bi se moglo nazvati neobranjivim.
Ne. Ništa nije neobranjivo. Ovo je dokaz.
Zastrašujuće.
Zastrašujuć slučaj.
Ali on je ljudsko biće.
NISAM NI SHVATIO
DA SAM TE DVAPUT NAZVAO MAMOM
Jako me pogodilo njegovo djetinjstvo.
Rođen je kao izvanbračno dijete
mlade žene i vojnika koji je onuda prolazio.
…SMATRATI DIJETE NAPUŠTENIM…
IZJAVA O NAPUŠTANJU
DIJETE DANO NA POSVAJANJE
NA SKRBI DRŽAVE
Stalno su ga odbijali.
Guy Georges brzo je završio pod nadzorom Socijalne službe.
Smješten je kod obitelji Morin.
Ta je obitelj bila puna ljubavi i podrške koliko se uopće može očekivati od obitelji
u kojoj je dvadesetero djece.
Drugim riječima, imali su sedmero biološke djece
i trinaestero udomljene djece.
Što se dogodilo kad je navršio 16 godina?
Napao je…
Napao je djevojku s leđa.
Pokušao ju je zadaviti.
Jeanne Morin ušla je kroz ulaz za svjedoke.
ULAZ ZA SVJEDOKE
Došla je svjedočiti.
Došla je objasniti djetinjstvo Guyja Georgesa i zašto ga je odbacila
nakon što je napao svoje dvije posvojene sestre.
Jednu kad je imao 14 godina,
a drugu, Christiane, pokušao je zadaviti metalnom šipkom.
Guy Georges imao je tada 15 ili 16 godina.
Gđa Morin rekla je da je to upozorenje.
Nazvala je Socijalnu skrb. Riješila se Guyja Georgesa.
Poslali su ga u dom za nezbrinutu djecu. Postao je bjegunac, delinkvent.
Odatle je sve krenulo nizbrdo.
Bilo je nevjerojatno
što je ova starica
mogla dirnuti Guyja Georgesa.
U jednom joj je trenutku rekao:
„Mama, želim ti reći da te volim.“
Gđa Morin okrenula se prema njemu i rekla:
„I ja volim tebe.
Ali sad mi je srce prazno.“
U tom…
U tom je trenutku Guy potonuo. Sjeo je.
Više ga nije voljela.
Nema šanse.
Kao ženu, Guy Georges nimalo me nije dirnuo.
Dirnuo?
Mislite, ganuo?
Ne.
Jasno, imao je tragičan život. U to nema sumnje.
Ali bio je slobodan, učinio je to svojevoljno.
Ono što je učinio bilo je ludo, ali on nije lud.
Bio je slobodan. Slobodan da ne učini to.
Znao je da je to pogrešno. Zlo.
Nisam nimalo ganuta. Dosta s time.
Ganuta sam boli žrtava koje branim.
PETI DAN
Nadam se da ima hrabrosti priznati,
kao što je to učinio tijekom istrage.
To je jedini način
da shvatimo ta grozna djela
i da se on može pogledati u zrcalo.
Do petog smo dana bili shrvani. Shrvani od boli.
Željela sam postići da Guy Georges proturječi sam sebi
kako bih bila sigurna
da će ga osuditi i za ubojstvo Pascale Escarfail,
iako ga nijedan dokaz nije povezivao s tim ubojstvom.
Od početka suđenja ispitivala sam ga
svaki put kad bih vidjela
da se spotaknuo.
Onda sam primijetila nešto.
Nešto neobično, za vrijeme ručka.
Željela sam ga pitati o tome još taj dan.
Bilo je oko 18 h.
Odlučila sam ga…
unakrsno ispitati.
Dobila sam riječ.
Ustala sam.
Guy Georges.
Čuli ste stručnjaka za odjeću
koji je rekao
da je nož koji je razrezao odjeću
držao netko tko je ljevak.
Rekli ste da ste dešnjak.
Nije li tako?
Guy Georges kaže da.
Guy Georges,
jeste li sigurni da ste dešnjak?
Nikad se ne koristite lijevom rukom?
Kaže ne.
Guy Georges, inzistiram.
Sve radite desnom rukom?
Ne služite se objema rukama?
Odgovara ne.
Guy Georges,
iznenađena sam.
Evo u čemu je stvar.
Pažljivo sam promatrala. Kad vam dajemo fotografije,
uzimate ih desnom rukom.
Ali kad ih pregledavate,
činite to ovako, lijevom rukom.
I mikrofon pomičete lijevom rukom.
Dakle…
Odjednom,
pogledao me i rekao:
„Zato što je to logično…
Fotografije, mikrofon…
Ali…”
A onda je podignuo ruku i rekao: „Ali…“
Ali što, Guy Georges?
Zamahujete desnom rukom?
Kaže da.
A kad ubadate, činite to desnom rukom?
Guy Georges kaže da.
Počinje shvaćati što je upravo učinio.
Potpuno se mijenja.
Osmijeh mu se pretvara u podsmijeh.
Bijesan je na sebe i na Solange Doumic.
Strijelja je očima.
Potom spusti ruku.
U sudnici je grobna tišina.
Upravo je priznao, čak je odglumio.
Vidjeli smo ga. Vidjeli smo pravog Guyja Georgesa.
To nije bio onaj Guy otprije. U tom si trenutku…
osjetio nasilje. Guy Georges je ubojica.
Hvala.
U tom trenutku
okrenula sam se prema Guyju Georgesu
i upitala ga: „O čemu ste govorili? Na što ste mislili?“
Svi smo očekivali da će reći:
„U uličnim tučnjavama…”
Nešto što bi rekao stari Guy Georges u proteklih pet dana.
Doslovno je skočio sa stolice kako bi odgovorio. Ovako.
Vikao je, upirući prstom u mene.
Lice mu se izobličilo od mržnje.
Vikao je:
„Ona je kriva! Uhvatila me u klopku! Njoj je sve ovo samo igra!“
Doumic je odgovorila:
„Ne, to nije igra.”
Ovdje je previše boli i patnje.
Rekla je: „Ali smatram priznanjem
to što ste 15 sekundi izgledali kao da ćete mi reći da ćete me ubiti.“
Izgubila sam kontrolu.
Briznula sam u plač.
Srećom, imala sam dosta kose.
Ali nisam se mogla suzdržati. Suđenje je prekinuto.
Vidjeli smo ga u stražnjoj prostoriji.
Bio je okružen čuvarima, ali oni su stajali podalje,
pa smo mogli razgovarati.
Ali…
Guy Georges nije bio u stanju razgovarati.
To nije bio isti Guy Georges.
To nije bio čovjek s početka suđenja.
Osjećala sam se kao da razgovaram
s uvrnutom željeznom šipkom.
Osjećala sam da će to silno nasilje eksplodirati,
i da ću vjerojatno ja nastradati.
Jer to je bio slijepi bijes.
I čuvari su to zasigurno osjetili.
Jer je prvi put dotad
jedan od njih sjeo između mene i Guyja Georgesa.
Osjećala sam da upoznajem
onog Guyja Georgesa kojeg su upoznale žrtve.
Odjednom me spopao…
osjećaj propasti koji je okruživao ovaj slučaj.
Svi ti upropašteni životi oko mene.
Upropašten život Guyja Georgesa. Život mu je upropašten od samog početka.
To je nepobitno.
I…
Život mu je bio samo bol i propast.
ŠESTI DAN
Kad je suđenje nastavljeno u ponedjeljak ujutro, šestoga dana,
svi su bili uvjereni da će Guy Georges progovoriti.
Svi smo čekali, ali ništa se nije zbilo. Klupa je ostala prazna.
Tog je jutra odbio izaći iz ćelije.
Sudac je naredio da ga silom izvuku iz ćelije
kako bi došao na suđenje.
Bio je loše volje.
Došao je neobrijan, neuredan, vrlo bijesan.
Sudac je pokušao nastaviti suđenje.
„Guy Georges, prije nego što smo prekinuli u petak,
željeli ste nešto reći obiteljima.
Jeste li spremni govoriti?“
Guy Georges je odgovorio: „Ne, ne sad.
Razgovarat ću s obiteljima, ali ne ovako. Pišam po pravdi.“
SEDMI DAN
To je on. Nema iznenađenja.
ELSINA MAJKA
Pokušavaš se uvjeriti da je čovjek,
ali zapravo nije.
Nisam znala hoće li Guy Georges progovoriti,
ali mislila sam…
Nadala sam se da se neće ponoviti prošli tjedan.
U tom trenutku, jedina stvar
kojoj smo se Alex Ursulet i ja nadali
bila je ta da će uistinu objasniti svoje postupke
kako nam nitko ne bi mogao reći da je čudovište.
Morali smo shvatiti zašto je to učinio. Morao je barem to učiniti.
To je bilo pitanje morala s obzirom na njegova djela.
U najmanju je ruku morao naći hrabrost
kako bi to objasnio pred sudom i obiteljima.
Može ustati.
Ako je ljudsko biće, može ustati i reći:
„Da, učinio sam to.“
U utorak poslijepodne Guy Georges se promijenio.
Obrijao je glavu.
Zamijenio je zelenu trenirku
besprijekornom bijelom vestom.
Ulazi Elisabeth koja mu je pobjegla 1995.
Izgleda zapanjujuće. Duga crvena kosa.
Vode je ravno pred Guyja Georgesa. Ondje čeka.
Alex se nagnuo prema Guyju Georgesu i rekao:
„Ako želiš reći nešto, sad je vrijeme.
Reci zbog svoje obitelji.
Reci nam, jesi li napao Elisabeth?“
A Guy Georges…
kaže da. Spusti pogled i kaže da.
Jedva smo čuli. Bio je to šapat.
Ursulet nastavlja. Pita ga:
„Jeste li ubili gđu Escarfail?”
„Da.“
„Jeste li ubili Cathy Rocher?”
„Da.“
Bilo je poput litanije.
Ursulet je izrekao ime svake žrtve.
„Jeste li ubili gđu Sirotti, gđu Bénady…“
„Da.“
Ti odgovori došli su iz dubine.
U tom je trenutku u sudnici bila grobna tišina.
Nije se čula ni muha u sudnici.
Jedino što smo čuli
nakon što je Guy Georges govorio,
bile su riječi majke jedne od žrtava koja je rekla: „Hvala.“
Rekla sam: „Hvala.”
Kimnuo je.
CATHYNA MAJKA
I sad sam potresena od tog ne-razgovora
u kojem sam zahvalila ubojici svoje kćeri.
Samo je izašlo iz mene.
Uopće nisam razmišljala.
Sudeći po žrtvama, Guy Georges vrebao je žene između 19 i 32 godine. Širok raspon.
Nije imao posebne sklonosti prema određenom tjelesnom tipu.
Brinete, plavuše, crvenokose.
Visoke i niske.
Nijedna nije bila depresivna, nezaposlena, usamljena…
ili potištena.
Sve su to bile ambiciozne žene s nogama čvrsto na zemlji, u vezi…
Rekao nam je da mu je njihova energija bila okidač.
Što su bile energičnije, to su ga više privlačile.
Rekao je da ga je privukla energija kojom su zračile
kad ih je ugledao na ulici.
Ta ga je magnetska energija, kako ju je on zvao, probudila.
13. DAN
To je bilo neočekivano.
Stvari se nisu odvijale po planu.
Odlučili smo
da ćemo provesti plan do kraja.
Da nisam ustrajala i branila ga do kraja,
za Guyja Georgesa to bi značilo
da sam ga napustila.
Još ga je jedna žena napuštala.
Ne bi to mogao podnijeti.
Stoga sam ga branila.
Časni suče.
Dame i gospodo porotnici, svi prisutni.
Danas popodne…
prva ću stati pred vas
i braniti g. Guyja Georgesa.
Branit ću neobranjivoga.
Želim ti se obratiti, Guy Georges.
Želim reći…
da si možda psihopat,
ali nisi takav rođen.
Čovjek se ne rodi kao psihopat, nego to postane.
Presuda neće biti iznenađujuća.
I… ne znam kakva je tvoja budućnost.
Tvoja će budućnost biti drukčija.
Ali na tebi je da budeš tvorac te budućnosti.
14. DAN POSLJEDNJI DAN SUĐENJA
Suđenje se nastavilo u 16.42.
Sudac je objavio presudu Pariškog kaznenog suda.
„G. Guy Georges,
osuđeni ste na doživotni zatvor
s mogućnošću uvjetne nakon 22 godine.“
U sudnici se grli i ljubi.
Čuo se i smijeh među tužiteljima.
I gotovo je.
EPILOG
PUNO TI DUGUJEM
JER SAM TI PUNO UZEO.
NE BUDITE TUŽNI SLUŠAMO PTICE
Nisam bila na suđenju,
pa sam sve to čula poslije. Bilo je jako emotivno.
Zamolio je žrtve za oprost.
I kako nisam bila ondje,
razmišljala sam o oprostu i svemu tome.
I shvatila sam da mu ne mogu oprostiti.
Nije napao mene, nego Hélène.
I zato…
Odlučila sam mu pisati.
G. GEORGES, GUY
Odgovorio je.
MOJA DRAGA ANNE,
NEĆU TI LAGATI,
NI JA NISAM SPAVAO U NOĆI IZMEĐU 7. I 8. SRPNJA.
ZNAM DA SAM OTVOREN S TOBOM,
KAO DA SI MI PRIJATELJICA.
PUNO TI DUGUJEM
JER SAM TI PUNO UZEO.
Povjerila mi je njegova pisma,
poput ostavštine.
Zamolila me
i da provjerim mogu li pisma upotrijebiti psihijatri
kako bi razumjeli Guyja Georgesa.
Kako bi u njemu vidjeli više od ubojice.
Kako bi ga promatrali kao inteligentnog čovjeka
koji shvaća tko je i odakle dolazi.
NEĆU IZGUBITI NADU
RAVNO U ZATVOR
RECI MI ŠTO DA UČINIM
Mislim da možemo učiti iz pisama Guyja Georgesa
kako drugi poput njega, a ima ih mnogo,
ne bi učinili nešto konkretno. To je ono što je danas važno.
SAMO MALO PREVENCIJE
Kako ih prepoznati i pomoći im
da se nose s boli na način da ne počine užasna djela.
TO JE NALIK TEBI, ANNE
Vrlo je neobično da majka piše ubojici svoje kćeri.
Zato što vjeruje u iskupljenje.
Anne vjeruje da Guy Georges još uvijek može biti spašen.
Da se može liječiti,
podvrgnuti terapiji, biti izliječen.
Mislim da vjeruje u to.
Ovo je stablo oraha.
I ono je patilo. Izrezano je.
Prekrasno je. Hélène.
Želim dijeliti znanje,
trud, velikodušnost i sve to.
Ne želim dijeliti mržnju. Nipošto.
Ne. Nisam takva.
Evo. Suvenir za tebe.
Nema ih mnogo.
Ovo ovdje…
Ovo je mir.
Napraviš nešto od svoje tuge.
To želim podijeliti.
ZAHVALJUJUĆI UPORNOSTI OBITELJI ŽRTAVA,
FRANCUSKA JE 1998. GODINE NAPOKON OSNOVALA BAZU PODATAKA DNK-A,
ČIME JE OMOGUĆENO RJEŠAVANJE STOTINA SLUČAJEVA.
Prijevod titlova: Ivan Fremec