Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
KREV
KOUPELNA
KREV
POLICIE
DĚJSTVÍ PRVNÍ PÁTRÁNÍ
V noci 8. července 1995
jsem špatně spala.
ANNE GAUTIEROVÁ
Vstala jsem kolem půl šesté.
s pocitem úzkosti.
Nevím, jak to popsat, ale ten pocit
byl velmi intenzivní.
Podívala jsem se na hodinky
a čekala jsem do půl deváté.
Pak jsem zavolala Hélène.
HÉLÈNE
Pak se stalo něco neobvyklého.
Vzal to nějaký muž.
Napadlo mě, že jsem spletla číslo.
Zavěsila jsem.
Zavolala jsem znovu a opět to byl muž.
Ptám se: „Co se děje?“ Byl to hasič.
V tu chvíli
jsem řekla: „Dejte mi k telefonu dceru.
Co se to tam děje?“
Ten muž řekl,
pořád slyším jeho hlas:
„Nemohu vám ji dát k telefonu.“
- Je po všem? - „Ano, je po všem.“
PAŘÍŽ
PAŘÍŽ – VÝCHOD – BOBIGNY
Cestou do Paříže jsme zastavovali
na každém odpočívadle a volali tam.
Nikdo to nebral.
Celou tu vzdálenost jsme urazili,
aniž bychom cokoli věděli.
Byl tam jen muž, který řekl:
„Ano, je po všem.“ Tečka.
Jeli jsme za policejním autem
na slavné policejní velitelství na 36 Quai des Orfèvres.
Samozřejmě jsem se zeptala, co se stalo.
PRVNÍ PATRO PŘED DVEŘMI DO BYTU OBĚTI
Jako by mě někdo bodl do břicha.
Tady.
NŮŽ
KREV, STŮL, NŮŽ
VCHOD, LOŽNICE
POLŠTÁŘ, PŘEDMĚT DOLIČNÝ Č. 1, POSTEL
FRINKINGOVÁ HÉLÈNE
27LETÁ STUDENTKA PSYCHOLOGIE
8. ČERVENCE 1995
NECHCI VÁM LHÁT,
V NOCI ZE 7. NA 8. ČERVENCE JSEM NESPAL.
VELITELSTVÍ PAŘÍŽSKÉ KRIMINÁLNÍ POLICIE
STÁTNÍ POLICIE, PRÁCE PRO MUŽE
POLICIE, PRÁCE PRO MUŽE
Můj otec a děda byli policisté.
Ale přiznávám,
že mě vždycky
MARTINE MONTEILOVÁ
přitahovala aktivní zaměstnání.
STRÁŽNÍK V SUKNÍCH DOPADL ŠKRTIČE
Nikdy jsem se neoblékala jako muž.
„POLICISTKA“
Byla jsem první ženou, která vedla oddíl kriminalistů.
Je to elitní oddíl Francie,
která je z hlediska vyšetřování nejlepší.
ŽENA NA POLICEJNÍM VELITELSTVÍ
Kriminalisty jsem vedla od začátku února 1996.
ODDÍL KRIMINALISTIKY
Kriminalisté mi okamžitě řekli
o těchto vraždách mladých žen.
Na stůl mi hodili hromadu spisů, ať prý si je projdu.
Dva případy okamžitě vyčnívaly:
Agnès Nijkampová.
AGNÈS NIJKAMPOVÁ 10. 12 . 1994
AGNÈS
LOŽNICE
32LETÁ NÁVRHÁŘKA INTERIÉRŮ
HÉLÈNE FRINKINGOVÁ
AGNÈS NIJKAMPOVÁ
Druhý případ byla Hélène Frinkingová.
Ta byla zavražděna
za podobných okolností
jako Nijampová.
Na jejím těle byly nalezeny
přibližně stejné rány.
Toho šmejda, který to udělal, jsme museli najít.
Chtěli jsme je pomstít.
Říkám to na rovinu.
To je naše motivace. Máme ji všichni, nejen já.
Je to pro nás osobní.
Jinými slovy,
buďto on, nebo my. Museli jsme vyhrát a dostat ho.
OBĚŤ: HÉLÈNE FRINKINGOVÁ NAR. 12. 2. 1967 V HOLANDSKU
HÉLÈNE FRINKINGOVÁ
Hélène byla čtvrtá ze šesti dětí.
Velmi mě ovlivňovalo slunce.
Proto Hélène jako Helios, slunce.
V roce 1995 jí bylo skoro 27.
Chtěla jet do Paříže studovat psychologii.
DVĚ BÍLÉ SKVRNY
V případě Frinkingové
jsme naštěstí měli DNA.
Totéž v případě Nijampové.
Na jejím těle bylo nalezeno sperma.
ODDÍL KRIMINALISTIKY
Pak mi bylo doručeno svědectví.
Elisabeth byla obětí,
která útočníkovi utekla.
ŘEZNICKÝ NŮŽ KRK
ELISABETH 16. 6 . 1995
RUE DES TOURNELLES
Svázal ji a dal jí roubík.
Když šel zhasnout,
což bylo nahoře, byl to mezonet,
unikla z ložnice,
která byla v přízemí.
Podařilo se jí zbavit se pout a utéct.
Byla proto důležitým svědkem vyšetřování.
23LETÁ SOCIÁLNÍ PRACOVNICE
Také jsme měli jeho DNA,
protože kouřil a my jsme našli nedopalek.
Právě díky stejné DNA
jsme dokázali ty tři případy propojit.
MUŽSKÁ DNA
Byla označena „SK“ jako DNA sériového vraha,
protože mezi těmito třemi případy byla spojitost.
Bohužel, na rozdíl od Britů, kteří už databázi měli,
my jsme ji neměli.
Kdybychom měli databázi,
možná bychom ho už zatkli a identifikovali.
Ale neměli jsme ji.
NEZNÁMÁ MUŽSKÁ DNA
Dověděla jsem se, že jedna přežila.
Dívka jménem Elisabeth.
Před Hélèninou vraždou
se jí podařilo témuž útočníkovi utéct.
DNA byla stejná. Bylo to úžasné.
Její svědectví nám moc pomohlo.
Byla schopná dát dohromady
policejní portrét.
Popsala Maghrebana.
S tímto portrétem byla spokojená.
Tak ho opravdu viděla.
Měl vyholenou hlavu, tak jsme prověřili vojáky,
vězení, Cizineckou legii, hasiče, policisty. Byl to sportovní typ.
Máte určitou představu.
Byl to svalnatý typ.
Také jsme si všimli, že tyto ženy
byly napadeny večer nebo v noci.
Tak jsme prověřili noční pracovníky.
Zkontrolovali jsme taxikáře a podobně.
Všechno, co odpovídalo našemu pozorování
a svědectví té mladé ženy.
Byla velmi statečná.
S jednotkou jezdila po Paříži.
Hlavně v jedenácté čtvrti,
jestli tam na něj náhodou nenarazíme.
KRVAVÝ OTISK CHODIDLA
Docela brzy jsem zjistila,
že u postele zanechal
krvavý otisk chodidla.
Ukázalo se, že jeho druhý prst
je delší než palec.
HLEDANÝ JEDINEC
Prý je to celkem běžné,
má to tak hodně lidí. Říká se tomu egyptská noha.
Všichni podezřelí si sundali boty,
abychom se jim podívali na nohy.
Prověřovali jsme ty nejmenší stopy,
protože jsme neměli moc vodítek.
Viděla jsem ho všude.
Jako řidiče autobusu.
Viděla jsem ho skoro všude.
Přímo nad těmi dveřmi je byt mé dcery.
ANNE GAUTIEROVÁ
Tady je to.
Má dcera byla tady a ten mladý muž tady.
Domovník ho viděl odtamtud.
Musela jsem ho najít.
Musela jsem ho najít!
Šla jsem do Hélèniny ulice
a ptala se prodavačů,
jestli o tom slyšeli.
Lidi nic nevěděli!
Policie si neprošla Hélèninu ulici ani čtvrť.
Byl to šok.
Byla velmi aktivní. Všechno sledovala.
Chtěla s námi vyšetřovat.
Bylo těžké ji odmítnout.
To nemůžete udělat.
Tohle všechno souvisí s případem.
Otravovala jsem je, ale nelituji toho.
Chtěla jsem se na vyšetřování podílet.
To je dobře, ne?
Už jste udělali tohle, ale co tohle?
Očividně je to unavovalo.
Ale já to nevzdávala.
Od začátku jsem jim nedala pokoj.
Musela si uvědomit,
že tu jen tak nesedíme.
Těmi případy jsme žili.
Byly s námi 24 hodin denně.
Byla to spousta práce!
Pravda je, že jsme ho nenašli.
Žena, matka
upadne a trpí.
Pak zas vstane a bojuje!
Tak to je.
SVĚDECKÁ VÝPOVĚĎ ELISABETH O.
„ŘÍKEJ MI FLO“
Dověděla se, nejspíš od Elisabeth,
že vyslovil jméno Flo, Florian nebo tak něco.
Na náklaďácích byl nápis „Flo“.
Byla to spediční firma.
NA ZÁDI MNOHA NÁKLAĎÁKŮ?
Předjela jsem spoustu náklaďáků, abych se podívala na řidiče!
Stavěla jsem na odpočívadlech,
abych zkontrolovala řidiče.
Později jsem zjistila, že „Flo“
je také jméno restaurace.
Tak mě napadlo, že to může být někdo,
kdo pracoval v restauraci Flo.
Byl to populární řetězec v Paříži.
Jeden byl na bulváru Sébastopol,
kolem něhož šla ten večer domů.
Chtěla jsem, aby tam šli
a prošli seznamy zaměstnanců.
Trochu jsem na ně tlačila.
Pošeptala soudci,
že bychom možná měli
tu stopu sledovat,
tak jsme vyslechli
spoustu zaměstnanců
z restaurace Flo.
595 SLOŽEK SPISU
Nic z toho nevzešlo. Vůbec nic.
31. SRPNA 1997
Princezna z Walesu včera zemřela…
při autonehodě v Paříži pod mostem Alma.
Byla se svým přítelem Dodim Al-Fayedem, který také zemřel.
Vyšetřování povede oddíl kriminalistů vedený ženou,
Martine Monteilovou, která okamžitě dorazila na místo.
Bylo to velmi náročné.
Náš oddíl měl práce nad hlavu.
Nepotřebovali jsme dopravní nehodu!
Ale když je to princezna z Walesu, nemůžete to ignorovat.
To nejde. Byl tu tlak
z nejvyšších úrovní vlády.
Museli jsme udělat nemožné. Tak jsme to udělali.
Řekla jsem týmu, že je to naše práce.
Tak to prostě je.
Ihned jsem na to přidělila tým.
Ale co nejdřív jsme se vrátili k jejich případům.
I když totiž při této nehodě zemřeli lidé,
okolnosti nebyly tak znepokojivé.
Zatímco tady jsme měli mrtvé dívky
a hlavně pachatele na svobodě!
Ještě jsme ho nenašli.
MAGALI
CHODBA VCHODOVÉ DVEŘE
23. září 1997 nám volali.
Nějaký mladý muž zjistil,
RUE D'HAUTPOUL
že snoubenka není u sebe
v 19. okrsku.
Okamžitě jsme tam jeli.
KREVNÍ STOPY JÍDELNA
ZÁVĚSY, KREV LOŽNICE
SEKRETÁŘ TELEFON
Když jsem vešla, úplně jsem ztuhla.
Napadlo mě, že v tom pokračuje.
SIROTTIOVÁ MAGALI
19LETÁ STUDENTKA
Rodiče Magali Sirottiové byli před budovou.
Byl to horor.
Když se vzbudíte uprostřed noci
a vidíte její tvář v rakvi,
CHANTAL SIROTTIOVÁ
myslíte jen na to, jak musela trpět.
Co jiného můžete říct?
Jak musela trpět!
Magali byla hrozná rána.
Věděla jsem hned, že to byl on. To bylo jasné.
Tak jasné.
Pro mou dceru už bylo pozdě. Ale dalším se to dít nesmí.
MAGALI SIROTTIOVÁ
Blízcí přátelé mi říkali:
„Nejsi přece policajt
ani právník. Nic z toho nejsi.
Jsi matka, tak běž za svou matkou.“
Tak jsem šla za matkou.
A bylo to
mimořádné setkání.
Dívka, kterou zabil, Magali
byla zasnoubená, měla se vdávat.
Když jsme dorazili na místo činu
Magali Sirottiové,
nebyla to facka, ale rána kladivem.
Byla mrtvá, protože jsme ho nezatkli.
Proboha, co nám uniklo!
Děláme na tom příkladu jako šílení!
Jaká stopa nám tu uniká? Co to může být?
Proč je tato dívka mrtvá?
Ten chlap je pořád na svobodě.
Musíme sebou mrsknout a víc se snažit.
Jestli tam někde je, možná to udělá znovu!
Tak to je.
Jsem novinářka, jednám s policisty,
s policií, kriminálníky a zločinci.
V té době novinářky, které by psaly o zločinu,
neexistovaly.
Já byla první.
PATRICIA TOURANCHEAUOVÁ
Policisté z oddělení mě brali jako malou holku,
vlezlou novinářku a čmuchalku!
Měla jsem svůj styl.
Minisukně, motorkářská bunda, podpatky.
THE ROLLING STONES
Nevěděli, co si o mě mají myslet!
Nejdřív jsem dělala naivku.
Rychle jim došlo, že tak naivní nejsem.
Koncem září 1997
jsem potkala jednoho policistu z kriminálky.
Řekl mi:
„Ten případ jsme dostali 23. září,
případ mladé ženy jménem Magali Sirottiová.
Pachatel ji svázal a znásilnil.
Byl to ohavný zločin.
A tento zločin
možná souvisí s jinými vraždami se znásilněním.
„Vážně?“
„Jak víte, že je to stejný muž?“
Řekl: „Co se týče Magali, nevíme to jistě.
Není to stejný modus operandi. Čekáme na DNA.
Ale u dalších dvou obětí
a jedné ženy, která přežila, máme DNA.
Víme jistě, že je to stejný člověk.“
NEZNÁMÁ DNA (SK)
(SK) KREVNÍ TYP B
SMĚS MUŽSKÉ DNA A DNA OBĚTI
NEZNÁMÁ DNA
„Ten příběh musíme vydat!“
Řekla jsem, že to chci napsat.
Řekl: „Ještě ne!
Mohla bys zmařit vyšetřování.
Ten člověk je velmi nebezpečný.
Takové místo činu si nepřeješ vidět.
Tak tě prosím, ten člověk je na svobodě,
moc tě prosím, zatím o tom nepiš.“
Naši dohodu jsem dodržela.
Jsem sice novinářka, ale jsem především občanka.
Nechtěla jsem, aby ten násilník a vrah žen
dál běhal po svobodě a vyhýbal se zatčení
kvůli mému článku.
Zase se do toho pustil a my po něm šli.
Museli jsme jednat rychle. Byl to závod s časem.
FORENZNÍ LABORATOŘ
V té době bylo forenzní oddělení
na úrovni středověku.
Myslím to vážně.
Analytici místa činu, kteří tam odebrali vzorky,
byli banda opilců a outsiderů,
kteří tam byli uklizeni.
Mělo to být špičkové oddělení, ale nebylo.
LABORATOŘ MOLEKULÁRNÍ GENETIKY
Ve snaze to napravit
se kriminalisté obrátili na dr. Pascala,
průkopníka výzkumu DNA ve Francii.
PASCAL O . NEMOCNIČNÍ LÉKAŘ
Martine Monteilová a její oddíl dr. Pascalovi zcela důvěřovali.
Případ od případu analyzoval
vzorky z míst činu.
Stopy spermatu, krve a vlasů.
Dr. Pascal je srovnal s neznámou DNA,
kterou nazval „SK“,
MUŽSKÁ DNA (SK)
protože to byla první DNA sériového vraha ve Francii.
Bojoval spolu s kriminalisty
za vytvoření databáze DNA.
Mnoho Francouzů se stavělo proti.
Ta představa je vyděsila.
Tato databáze DNA
je nebezpečný precedent.
Mohlo by to vést ke státní databázi DNA.
- Velké riziko. - Vaše DNA, vaše minulost…
Naprosto s vámi souhlasím.
Jsem proti té databázi!
ESTELLE
BUDOVA Č. 12 RUE DE LA FORGE ROYAL, 11. OKRSEK
POLICEJNÍ ZÁZNAM
Dne 16. listopadu 1997
byla v 11. okrsku nalezena další oběť.
25LETÁ SEKRETÁŘKA
Podívejte, jak byla krásná.
Ty ostatní taky. Všechny byly tak krásné.
Je to vážně…
Bože můj.
Zmařený život.
Je to hrozné.
MAGDOVÁ E. RICHARD
Jmenovala se Estelle Magdová.
Její rodiče měli klíč od jejího bytu.
Když neodpovídala, šli tam
a našli svou dceru
nahou a zakrvácenou.
Měla tytéž bodné rány na krku.
Našli jsme stejně rozřezané oblečení.
MEZZANINE
Bylo to…
Pro mě to byl podpis. Zcela zřetelný.
NÁLEZ PYTLE S ŠEDÝM TRIKEM
Našli jsme mikinu.
Velkou mikinu potřísněnou krví.
Měli jsme jistotu, že máme DNA.
Mikina byla potřísněna krví a potem.
Porovnali jsme ji s ostatními případy, kde jsme našli DNA.
ESTELLE MAGDOVÁ
Nesměla jsem nic říct.
Moc dobře chápu,
že je povinností policie
zachovat mlčenlivost. To jsem respektovala.
Na sto procent.
Ale když máte dvě dívky
zavražděné stejným způsobem
jako moje dcera,
pak jsem řekla:
„Média.“
Mohu potvrdit, že koncem července 1955
úřady věděly, že tu mají co do činění
se sériovým vrahem.
S velmi nebezpečným mužem,
který jako každý sériový vrah
může znovu zabíjet.
V Paříži je sériový vrah.
- sériový vrah. - sériový vrah…
Sériový vrah na východě Paříže…
Policejní portrét na základě výpovědi
jiné ženy, která unikla stejnému útoku.
Anne Gautierová, matka s rodinou, se sejdou se soudcem.
Chtějí vědět, zda policie konečně zatkne
sériového vraha, který zavraždil Hélène.
Chytnou ho? To doufám.
Pořád doufáme.
Nemůžete skutečně truchlit
bez zjednání spravedlnosti.
Anne Gautierová se moc zlobí. Říká:
„Ta dvě poslední úmrtí,
Magali Sirottiové a Estelle Magdové nikdy neměla nastat.
Je to skandál a teď o tom mluvím proto,
abych varovala ženy v Paříži, ať si dávají pozor
a nestanou se obětí tohoto predátora.“
Sériový vrah nemůže přestat.
Nepřestane, dokud ho nezatknou.
STRACH VE MĚSTĚ
Lidé mluví, mají strach.
Kupují si noviny s policejním portrétem.
Chtějí policii pomoct, aby ho dopadla.
Paříž byla hysterická.
Zjevení sériového vraha na východě Paříže
spolu tím, jak Anne Gautierová komunikovala s tiskem,
vedlo k tomu, že se Pařížanky bály!
Mám velký strach.
Když vejdu do domu,
dávám pozor, abych zavřela dveře.
Reklamní panely v Paříži
varovaly ženy: „Nechoďte domů samy.
Najděte si doprovod, taxi nebo kamaráda…“
Jeden detektiv mi řekl: „Buď opatrná, Patricie.
Jestli se dveře zavírají 15 vteřin,
může někdo vklouznout.“
STRACH U BASTILLY
Musím uznat,
že mě to odhalení nepotěšilo.
Byla to hysterie.
Tak to prostě je.
Francie nemá moc sériových vrahů.
Tohle nejsou Spojené státy.
Dostalo se to do tisku, lidi to zbaštili. Dalo se to do pohybu.
Policie má policejní portrét 30letého muže s tmavými vlasy.
Několik detailů ukazuje na souvislost se staršími případy.
Policie je opatrná,
sexuální zločiny a vraždy byly v Paříži vzácné.
Až dodnes.
Samotný pojem „sériový vrah“
byl pro kriminalisty tehdy tabu.
Doktor Pascal pojmenoval DNA „SK“,
ale kriminalisté ho nepoužívali.
To všechno dohromady rovná se sériový vrah.
Ale ve Francii si myslíme, že jsme chytřejší
takže to nemůže být sériový vrah.
Nemáme je tady.
Až příliš to připomínalo
americké sériové vrahy, kteří byli velmi jiní
a vraždili mnohem déle.
Nedokázali pochopit
z hlediska psychologie ani vyšetřování,
co je to sériový vrah.
Takže nám chyběla nejen databáze DNA,
ale i psychologické poznání mysli sériového vraha.
Kromě toho,
ve Francii nefungovaly odkazy mezi složkami.
Složky byly roztroušeny po celém městě a po soudech.
Některé věci nefungovaly, byl to naprostý chaos.
ŘÍJEN, LISTOPAD, PROSINEC 1997
V lednu 1998
zveřejnila kriminální policie fotku
šedé mikiny velikosti XXL.
Tu mikinu ukazovali všude.
„Pokud znáte někoho s takovou mikinou, zavolejte nám.“
Pokud ukazujete kus oblečení,
který může patřit komukoli,
jen se chytáte stébla.
Jako šéfová kriminální policie
jsem byla oprávněně pod tlakem.
Ale pořád jsem opakovala,
že trvám na vytvoření databáze DNA.
MUŽSKÁ DNA (SK)
KANCELÁŘ P. THIELA VYŠETŘUJÍCÍ SOUDCE
Se soudcem Thielem jsme se vídali často.
Řekl mi:
„Musíme oslovit všechny laboratoře,
vzít všechno, co můžeme,
a porovnat vzorky.
Donutit je, aby porovnali vzorky
s DNA toho sériového vraha.“
Centrální úřady byly v šoku.
Říkali, že nesmíme porovnávat vzorky.
Neměli žádnou databázi. Mluvila jsem s nimi pěkně od plic.
Byla to ostuda.
Řekla jsem: „Chcete mít na svědomí další úmrtí?“
Kdybychom byli rychlí a efektivní,
mohli bychom hledat shody
a možná i získat jméno.
Ano, obešli jsme zákon. S tím jsme neměli problém.
Cíl světil prostředky.
Nenarušovali jsme identitu Francouzů.
Nedělali jsme nic zlého.
Šli jsme po sériovém vrahovi zaměřeném na mladé ženy.
Těch případů už bylo moc.
Museli jsme udělat vše pro to, abychom ho zastavili.
Když dostaneme složku,
přečteme genetický kód
a porovnáme ho s neznámou DNA.
HLAS DR. PASCALA
Pokud se čísla liší, vrátíme je,
vezmeme další a začneme znovu.
Existuje způsob jak porovnat všechny složky?
Bohužel, bez databáze
je každá složka uložena jednotlivě a musí být zkontrolována jedna po druhé,
aby se našel genetický kód.
LEDEN 1998 ÚNOR 1998
BŘEZEN 1998
Bylo to 24. března 1998.
Volal mi doktor Pascal.
Rozbušilo se mi srdce. „Panebože!“
Znali jsme se z velitelství.
Ale bylo mi jasné, že se něco stalo.
Řekl mi: „Mám dobrou a špatnou zprávu.“
Povídám: „Řekněte mi tu dobrou!“
On řekl: „Identifikovali jsme ho.“
IDENTIFIKACE NEZNÁMÉ MUŽSKÉ DNA
DNA GUYE GEORGESE
Z NEDOPALKU CIGARETY
GUY GEORGES
VAGINÁLNÍ STĚRY
MUŽSKÁ DNA: GUY GEORGES
Bylo to
vysvobození. Taková úleva.
Nepopsatelné vysvobození.
DNA GUYE GEORGESE
DOKTOR O. PASCAL NEMOCNICE V NANTES
A pokračuje:
„Špatná zpráva je,
že vrah již byl předveden v roce 1995.“
A to…
Byl to opravdu šok.
V té době ho vyslýchaly
hlavně týmy zabývající se případy
dívek zavražděných v garážích.
CATHY
Když se po tom pídíte,
najdete pár podobností,
ale proč byly některé zabity v garážích a jiné v bytech?
Byly tam určité stopy, zranění a rozřezané oblečení.
27LETÁ ASISTENTKA MARKETINGU
Nenašlo se sperma, ale mohl použít kondom.
ELSA
22LETÁ TISKOVÁ MLUVČÍ
Byli jsme přesvědčeni, že to je on.
Vyšetřovatelé si byl téměř jistí.
CATHY ROCHEROVÁ – ELSA BENADYOVÁ
Pak tu byl případ mnohem starší, z roku 1991.
Pascale Escarfailová.
PASCALE
OBLEČENÍ, ZRANĚNÍ, KREV
TĚLO PASCALE ESCARFAILOVÉ
19LETÁ STUDENTKA
PASCALE ESCARFAILOVÁ
Řekla jsem, že tohle probereme později.
Právě teď je důležité tu bestii chytit.
Rozeslala jsem jeho fotku po celé zemi.
Museli jsme jednat rychle.
Ten predátor obcházel město.
Posedla mě myšlenka, že ho chytíme do pár hodin.
Požádala jsem o posily a sepsali jsme seznam
adres a míst, kde bylo pravděpodobné,
že na Guye Georgese narazíme.
Měla jsem další naléhavou misi.
Řekla jsem veliteli jednotky,
že musíme zavolat rodinám obětí.
Zavolala mi paní Monteilová.
„Paní Gautierová, máme jméno.
Ale nikomu to neříkejte,
svým dětem ani nikomu jinému.“
To jsem chápala.
Takže oni ho hledají.
Snad nikoho dalšího nezabije.
Kolem případu byl velký mediální humbuk.
Tisk očividně vycítil
jistou energii a rozruch.
Na velitelství to bzučelo aktivitou.
Cítili to.
Ředitel mi řekl: „Tisk to ví.“
Já na to: „Prosím! Hlavně mlčte!
Prosím, jen žádný únik informací!“
26. BŘEZNA 1998 7.01
Sériový vrah z východu Paříže má teď tvář.
Probíhá pátrání. Zůstaňte s námi.
Byl identifikován sériový vrah z východu Paříže.
Kriminalisté znali jeho jméno: Guy Georges.
Byl to šok!
Novinář píšící o zločinu jako já
odhalil jméno vraha, než ho zatkli.
To se nedělá.
Představte si, že by to Guy Georges slyšel!
V televizi, na rádiu, kdekoli.
Mohl by utéct a ohrozit pátrání.
Ale nevzdávali jsme se.
Pochopte, že policejní velitelství je válečná mašinérie.
Uniknout nám není tak snadné.
Optimisticky jsem věřila, že ho najdeme.
Najdeme ho!
TENTÝŽ DEN 13.53
Na stanici metra Blanche
měli to ráno hlídku dva strážníci.
Měli tam službu.
A vidí ho, jak vychází z metra.
Jeden říká druhému,
„Podívej!
To je ten chlap z fotky.“
Vytáhnou ji. „Bože, to je on! Jdeme!“
Chytili ho a zatkli.
MONOPRIX
OBCHOD POTRAVINAMI, KDE BYL ZATČEN GUY GEORGES
PRACOVÍK OSTRAHY, KTERÝ BYL SVĚDKEM ZATČENÍ
UKAZUJE, KDE SE TO STALO
Přišel dnes ráno.
Policie vešla za ním a chtěla po něm jméno.
Skočili na něj.
Přivedli ho sem a stlačili ho na kolena.
Pak ho odvedli.
DNA testy jsou průkazné
a usvědčily ho ze tří vražd a z pokusu o vraždu.
Přitom se Guy Georges nepodobá policejnímu portrétu
zveřejňovanému několik měsíců.
Bylo už dost smrti a utrpení.
Tohle je dobré.
Teď ho budou soudit.
A my rodiny
můžeme začít opravdu truchlit.
Ten muž způsobil tolik bolesti.
Bože.
Chtělo to hluboký nádech.
Napadlo mě: „To je ta zrůda, co je zabila.“
Pořád jsem viděla fotky těch dívek.
Všechny ty fotky.
Pro mě byl zrůda,
která ten den vyšla po schodech.
Skutečná zrůda.
Myslím jen na tohle.
GEORGES GUY
Zde je nový portrét Guye Georgese
včera zatčeného za vraždu tří žen na východě Paříže.
Dnes se přiznal ke dvěma dalším.
Policie ho podezírá, že má na svědomí dvě další vraždy.
Odvedli jsme svou práci. Měli jsme ho, už nemohl zabíjet.
U případů, kde pracujeme s DNA, jsme dnes v klidu.
Koneckonců,
zanechal důkazy.
Doznání bylo třeba
už jen u případů bez DNA.
Měli jsme ho!
Říkala jsem si, který právník, jakkoli talentovaný,
by mohl případ vyvrátit. Šli jsme k soudu s jistotou.
JEDNÁNÍ DRUHÉ SOUD
UVĚDOMUJI SI, ŽE MLUVÍM OTEVŘENĚ,
JAKO BYSTE BYLA MŮJ PŘÍTEL.
19. BŘEZNA 2001
Sexuální zločinec je nevinný, dokud se mu neprokáže vina.
Pro mě jde o osobnost.
Buď někoho obhajovat chci, nebo ne.
Je to otázka chemie.
Není to nic racionálního.
Všichni jsme byli v situaci,
kdy potkáme někoho nového
a oni na nás udělají špatný dojem.
Napadne nás, že bychom nikdy nechtěli
být s ním o samotě.
FRÉDÉRIQUE PONSOVÁ
To ale nebyl ten případ.
Když potkáte Guye Georgese, nevypadá jako manipulátor.
Přijde vám jako otevřená kniha.
Jako ten, kdo nemá skrytou agendu, není zákeřný.
A není násilník!
PRVNÍ DEN PROCESU
- Můžete si sundat mikinu. - Dobře.
- Dívejte se na mě. - Co?
- Dívejte se na mě. - Ale je to těžké.
- Mohu se posadit? - Jistě.
Obhájcem Guye Georgese
byl Alex Ursulet.
Alex Ursulet,
můj bývalý manžel,
mě požádal, abych se k němu připojila pár týdnů před procesem.
Zapojit do případu ženu
bylo nepochybně součástí strategie obhajoby,
s níž přišel Alex Ursulet,
nebo jiný právník, u případů znásilnění.
Není to nic divného.
Představil případ
jako případ muže, který byl nespravedlivě obviněn.
Na každém místě činu byly důkazy.
Některé důkazy Guy Georgese očistily.
Nikdy se například
nenašly jeho otisky prstů.
Na jednom místě činu byl otisk,
egyptské nohy, kterou nemá.
Policejní portrét rozesílaný celé měsíce
nevypadal vůbec jako Guy Georges.
POLICEJNÍ PORTRÉT 97/255
V zásadě
není důležité, co si myslím.
To je naprosto irelevantní.
Záleží na tom, co je ve složce.
Intuice mi říká, že ať už věřím v jeho vinu či nevinu,
mé vnitřní přesvědčení tu není zajímavé.
Guy Georges není zrůda, ale člověk.
To je ten problém.
V Guy Georgesovi
je stejně lidská stránka jako ve mně.
SOLANGE DOUMICOVÁ
Jako v tobě. V nás všech.
To je na tom to děsivé.
Kdyby byl zrůda, bylo by to snazší.
Problém je, že jsme uhněteni ze stejné hlíny.
A právě to je tak bolestivé.
Je to velká záhada.
A skutečná tragédie.
Není to zrůda, ale člověk.
Bylo mi 30.
Byl to můj druhý velký soud
v roli advokáta.
Ale tentokrát jsem zastupovala oběti.
Musí přestat škodit.
CHANTAL SIROTTIOVÁ
Spravedlnost musí být nastolena, tečka.
Víme, že je to on, protože existují důkazy.
Není to jen šílené podezření. Víme, že je to on.
Také víme, že porotu lze snadno ovlivnit.
Kdyby u soudu přiznal:
„Tam, kde jste našli mou DNA, byl jsem to já. Jinak ne.“
Bála jsem se, že ho porota odsoudí v případech s DNA,
ale tam, kde chybí, ho osvobodí.
To by bylo nesnesitelné.
Protože tak to nebylo.
Bylo tam cítit napětí.
Bylo to vážně těžké.
Seděla jsem tady v první řadě.
Chtěla jsem vidět Guye Georgse.
Chtěla jsem vidět jeho reakce a všechno si zapsat.
Všechno, co se stalo.
Jména, postoje…
Nechtěla jsem nic propást.
Měla to být válka mezi oběma stranami.
Alex Ursulet mi těsně před procesem přísahal,
že Guy Georges je nevinný.
Že je to právní omyl.
Řekl: „Dokážu to u soudu, Patricia.
Přísahám Bohu, že Guy Georges je nevinný.“
Nikdy jsem nechtěla jít k soudu.
To nebylo nic pro mě.
Mým cílem bylo, aby ho zatkli a soudili.
Ale tohle pro mě nebylo.
DRUHÝ DEN
Dav před soudem roste každým dnem.
V soudní síni stoupá napětí.
Guy Georges, údajný zabiják sedmi žen,
irituje za sklem rodiny obětí.
Celý týden odpovídal soudci se stejnou drzostí:
„Nezabil jsem je.“
Vidím, že perverze Guye Georgese nemá hranic.
LILIANE ROCHEROVÁ MATKA CATHY
Svým přístupem
stále ubližuje a škodí.
Obětem a jejich rodinám,
které jsou velmi zranitelné a plné bolesti.
To pomyšlení, že to popřel!
Bylo to naprosto šokující.
Říkali jste si:
Špatně mu radí, nebo je to blázen?
Vůbec jsme to nechápali.
Byli jsme překvapení, ale klidní.
Nakonec se ke všemu přiznal!
OBĚŤ: MAGALI SIROTTIOVÁ
ULEVIT SVÉMU SVĚDOMÍ
OBĚŤ: CATHERINE ROCHEROVÁ
JSEM ÚTOČNÍK
CELÁ PRAVDA TOHOTO PŘÍPADU
I v případech bez důkazů, u Escarfailové,
u Magali Sirottiové…
Přiznal se ke všemu.
VÝPOVĚĎ GUYE GEORGESE
FRANCIS BECHET POLICEJNÍ KAPITÁN
Policista Francis Bechet,
známý jako Sidney,
byl první, komu se Guy Georges přiznal.
Sidney přišel vypovídat k soudu.
Už mi vyprávěl, jak se Guy Georges přiznal.
Tohle u soudu neřekl, ale aby Guye Georgese přiměl mluvit,
věděl, že nesmí dát Georgesovi,
kterého právě zatkli,
pocítit, že je veřejný nepřítel č. 1.
Takže Sidney
vytvořil patřičnou atmosféru
ve své kanceláři na velitelství.
Pustil jazzovou hudbu.
Nabídl mu whisky.
Pak s Guyem Georgesem začal rozmlouvat
velmi neformálním způsobem.
BLONDÝNA…
ZAUJALA MĚ…
Guy Georges mu poskytl doznání
plné podrobností. Řekl mu všechno.
Jako…
Skoro jako důvěrníkovi.
Koupil si nůž Opinel č. 12,
a izolační pásku.
Zrovna dopíjel pivo,
když kolem něj prošla mladá žena v černém.
Blondýna, 19 let , hezká jako obrázek.
Guy Georges říká Sidneymu,
že ho ta dívka přitahovala.
Hned odešel a šel za ní.
Šel za ní nahoru,
držel ji nožem v šachu a strávil s ní několik hodin.
Pascale byla hrdinka.
Kopla ho.
Měřila 162 cm.
Bylo jí 19 let, byla svázaná, nahá
a ona ho kopla.
A…
To Guye Georgese naštvalo.
A…
Pusu měla, když ji našli,
když ji policie našla,
bez pásky, ale zůstaly po ní otisky.
Pusu měla otevřenou.
Sidney, ten polda,
se během těch sedmi let pátrání ptal sám sebe:
„Co říkala?
Jaká byla poslední slova Pascale, než zemřela?“
A Guy Georges mu řekl:
„Páska se uvolnila.
Podívala se na mě a zeptala se: ‚Co to děláš?
Zabiješ mě?‘“
A tohle…
Sidney se rozsypal, když to slyšel.
Poslední slova oběti ústy jejího vraha.
Sidney se ho zeptal, co udělal potom.
„Umyl jsem si ruce v dřezu.
Viděl jsem pár piv, tak jsem si jedno dal.
Pak jsem si vzal další a odešel.“
TŘETÍ DEN
Někdy se nevinní lidé přiznávají ve vazbě.
Copak se lidi někdy nepřiznají a pak to vezmou zpět?
Až prošetříme
případ od případu,
uvidíte, jak vytvořili viníka.
Přehnali a obvinili ho
z téměř všech zločinů, ke kterým došlo v době,
kdy je mohl spáchat, protože nebyl ve vězení.
Vždy tvrdil, že jeho zatčení bylo násilné.
Když ho přivedli na ředitelství,
musel vylézt po schodech.
Říkal, že byl zbitý.
A později, ve vazbě…
Nezapomeňte, že tehdy tam nebyli žádní právníci,
nebylo to natočeno.
Řekl, že byl k doznání přinucen.
K věcem, které neudělal.
Nikdy ho neuhodili!
Měl jedno drobné poranění hlavy,
které utrpěl při zatčení.
Konec příběhu! Po zbytek času
to byla psychologická „hra“.
Psychologická hra mezi vyšetřovateli a ním,
aby se doznal.
To je vše.
Nemusíte nikoho uhodit, aby se doznal.
Vysmívá se nám.
Vysmívá se soudu a všem.
Vidíme ho tam sedět. Je to neuvěřitelné.
Rodiny obětí
očekávaly odsouzení Guye Georgese.
Ale potřebovaly slyšet,
jak to Guy Georges vysvětloval.
Slyšet ho odpovídat na otázky, které stále měli
ohledně posledních chvil jejich dcer nebo sester.
Nevím, jak to popsat.
Je to zrůda.
GHISLAINE BENADYOVÁ MATKA ELSY
Žádná reakce.
Když se díval na fotky, nijak nereagoval.
Šílený.
Dívala jsem se na fotky z míst činu.
To byla nesnesitelná součást procesu.
Guy Georges těmi fotkami neprolétl rychle.
Prošel si je
jednu po druhé.
Pozorně a klidně si je prohlížel.
Velmi soustředěně a bez emocí.
Díval se na všechny, jednu po druhé studoval.
Bylo to…
Bylo to mrazivé.
My jsme je prošli asi za 20 vteřin.
Ale on? Měřila jsem mu to.
Povídám: „Pane Georgesi,
díval jste se na ty fotky pět minut, 40 vteřin. Měřila jsem to.
Kdyby má otázka nebyla přesná, neodpověděl by.
Řekl: „Vůbec ne. Jak to víte?“
Moje otázka byla jasná.
„Prohlížel jste ty fotky pět minut, 40 vteřin?“
On na to:
„Nevím. Tak to je.“
Ani neřekl,
že je překvapený nebo že se je snaží analyzovat.
Prý to nebyl on, ale nedokázal říct, proč si je prohlížel.
Trvala jsem na tom.
Nebyla jsem spokojená s jeho odpovědí a nesedla jsem si.
Pak řekl:
„Je mi zle.“
Ptám se: „Jak jste to tak dobře skrýval?“
Samozřejmě neodpověděl.
ČTVRTÝ DEN
VSTUP PRO SOUDNÍ ADVOKÁTY
Potřebujeme lidi,
muže či ženy, nejsem feministka,
kteří se snaží obhajovat něco, co někomu přijde neobhajitelné.
Nic není neobhajitelné. Tohle je důkaz.
Je to děsivé.
Byl to děsivý případ.
Ale je to lidská bytost.
ANIŽ BYCH SI TO UVĚDOMIL,
DVAKRÁT JSEM VÁM ŘEKL „MAMI“
Jeho dětství mě zasáhlo.
Narodil se jako nemanželské dítě
mladé ženě a projíždějícímu vojákovi.
…ABYSTE SVÉ DÍTĚ POVAŽOVALA ZA „OPUŠTĚNÉ“
PROHLÁŠENÍ O OPUŠTĚNÍ
DÍTĚ K ADOPCI
OPATROVNICTVÍ STÁTU
Stále znovu ho odmítali.
Guy Georges rychle skončil
v pěstounské péči.
Byl umístěn do rodiny Morinových.
A tato rodina
byla milující a podporující, jak se dá očekávat,
když máte prakticky 20 dětí.
Jinými slovy, měli sedm vlastních dětí
a 13 dětí v pěstounské péči.
Co se stalo, když mu bylo 16?
On…
JEANNE MORINOVÁ
Zezadu napadl jednu dívku.
Chtěl ji uškrtit.
Jeanne Morinová vešla dveřmi pro svědky.
SVĚDCI TRESTNÍHO SOUDU
Šla na lavici svědků.
Přišla vysvětlit,
jak Guy Georges prožil dětství a proč ho nakonec odmítla,
poté co Guy Georges napadl dvě nevlastní sestry.
Jednu, když mu bylo 14,
tu druhou, Christiane,
dusil kovovou tyčí.
Guy Georgesovi bylo 15 nebo 16 let.
Pro paní Morinovou to byl varovný signál.
Zavolala sociální pracovnici a sociálku.
Poslala Guye Georgese pryč.
Poslali ho do dětského domova.
Stal se z něj utečenec a delikvent.
Odtud to s ním šlo z kopce.
Bylo velmi zvláštní vidět,
jak Guye Georgese dojala
tato stará žena.
V jednu chvíli jí řekl:
„Mami,
chci ti říct, že tě mám rád.“
A paní Morinová se k němu obrátila
a řekla: „Taky tě mám ráda.
Ale mé srdce teď vysychá.“
A pak…
Guy Georges celý posmutněl. Zase si sedl.
Už ho neměla ráda.
To ne.
Guy Georges mě vůbec jako ženu nedojímá.
Dojatá?
Jako jestli mě dojímá?
Ne.
Jistě, měl tragický život. Bezpochyby.
Ale byl volný, jednal svobodně.
To, co Guy Georges udělal, bylo šílené, ale on šílený není.
Má svobodu tohle nedělat.
Věděl, že je to špatně. Že koná zlo.
Takže mě vůbec nedojímá. To je moje hranice.
Dojímá mě bolest obětí, které obhajuji.
PÁTÝ DEN
Doufám, že má odvahu přiznat,
stejně jako během vyšetřování,
co se stalo, protože to je jediný způsob,
jak můžeme pochopit ty kruté činy,
a možná aby se mohl podívat do zrcadla.
Pátý den už toho bylo moc.
Už nešlo snášet tu bolest.
Mně šlo o to,
aby si Guy Georges odporoval dost na to,
abych si mohla být jistá,
že bude odsouzen také za vraždu Pascale Escarfailové,
i když ho s ní žádný důkaz nespojoval.
Od začátku procesu
jsem se ho dotazovala pokaždé,
když jsem viděla, že se do toho zamotal.
Pak jsem si něčeho všimla.
Něčeho velmi zvláštního během oběda.
Chtěla jsem se na to Guye Georgese zeptat,
než ten den stání skončí.
Bylo kolem šesté odpoledne.
Chtěla jsem ho podrobit
křížovému výslechu.
Dostala jsem slovo.
A vstala jsem.
Pane Georgesi.
Slyšel jste předtím odborníka na oblečení,
který vysvětlil,
že ten nůž, kterým někdo rozřezal oblečení,
držel levák.
Říkal jste, že jste pravák.
Je to tak?
Guy Georges řekl ano.
Pane Georgesi,
víte jistě, že jste pravák?
Nikdy nepoužíváte levou ruku?
Řekl, že ne.
Pane Georgesi, trvám na tom.
Děláte všechno pravačkou?
Nepoužíváte obě ruce? Nejste obouruký?
Odpovídá, že ne.
Pane Georgesi,
to mě překvapuje.
Je tu jedna věc.
Dívala jsem se pozorně.
Když vám podali fotky,
vzal jste je do pravé ruky.
Ale během prohlížení
jste je takhle rozhrnoval levačkou.
A mikrofon si upravujete levačkou.
Takže…
Z ničeho nic
se na mě podíval a řekl:
„To je tím, že…
„To je normální…
„Fotky, mikrofon…
„Ale…“
Takhle zvedl ruku: „Ale…“
Ale co, pane Georgesi?
Když chcete udeřit, je to pravačkou?
Říká, že ano.
A když bodnete nožem, použijete pravou ruku?
Guy Georges říká, že ano.
Začne si uvědomovat, co právě udělal.
Úplně se změnil.
Jeho úsměv se změnil v úšklebek.
Zuřil na sebe a na Solange Doumicovou.
Probodával ji pohledem.
A spustil ruku.
V soudní síni bylo hrobové ticho.
Právě se přiznal, odehrál to.
V tu chvíli jsme ho viděli.
Pravého Guye Georgese, ne jaký byl předtím.
V tu chvíli jste cítili
to násilí Guye Georgese, vraha.
Děkuji.
V tu chvíli
jsem se obrátila na Guye Georgese
a zeptala se ho:
„O čem jste to mluvil? Co jste tím myslel?“
Všichni jsme čekali, že řekne:
„V pouličních bojích…“
Jako Guy Georges z posledních pěti dnů.
Vyskočil ze židle,
aby odpověděl. Ale takhle.
A křičel, ukazoval na mě,
tvář měl zkroucenou nenávistí.
A zakřičel:
„To ona. Navedla mě! Je to pro ni jen hra!“
Doumicová řekla:
„Není to jen hra.“
Je tu moc bolesti a utrpení.
„Ale považuji za doznání,
když jste na 15 vteřin vypadal, že řeknete: ‚Zabiju tě.‘“
Ztratila jsem nervy.
Rozplakala jsem se.
Naštěstí jsem měla vlasy.
Ale vyšlo to ze mě. Proces byl odročen.
Šli jsme s ním do zadní části sálu.
Byl samozřejmě obklopen stráží, která však odstoupila,
abychom měli soukromí.
Ale…
Guy Georges nebyl ve stavu, aby mohl mluvit.
Nebyl to stejný Guy Georges.
Nebyl to ten muž z předchozího procesu.
Přišlo mi, jako bych mluvila
se zkroucenou železnou tyčí.
A měla jsem pocit, že to násilí
vybuchne, a možná proti mně.
Protože to byl slepý vztek.
Stráže musely cítit totéž.
Protože poprvé
seděl jeden z nich mezi mnou a Guyem Georgesem.
Přišlo mi, jako bych potkala
Guye Georgese, kterého viděly oběti.
Náhle mě zaplavil
pocit marnosti z celého případu.
Všechny ty zničené životy kolem mě.
Zničený život Guye Georgese, který byl zmařený už od začátku.
To je evidentní.
A…
Jen samá bolest a zkáza.
ŠESTÝ DEN
Když proces v pondělí ráno pokračoval,
byli jsme přesvědčeni, že Guy Georges promluví.
Čekáme, ale nic se neděje. Lavice obžalovaných je prázdná.
Ráno odmítl opustit vězení.
Takže soudce nařídil,
aby ho k soudu
přivedli násilím.
Měl mizernou náladu.
Přišel neoholený,
neupravený, nesmírně naštvaný.
Soudce se pokusil obnovit proces.
„Pane Georgesi, když jsme v pátek večer skončili,
chtěl jste něco říct rodinám.
Jste připraven promluvit?“
Guy Georges říká: „Ne, teď ne.
Promluvím s rodinami, ale ne takhle.
Na spravedlnost seru.“
SEDMÝ DEN
To je on. Žádné překvapení.
GHISLAINE BENADYOVÁ MATKA ELSY
Říkáte si, že je to taky člověk,
ale vlastně není.
Nevěděla jsem, jestli Guy Georges promluví,
ale pořád jsem doufala,
že se předchozí týden nebude opakovat.
V tu chvíli to jediné,
v co jsme s Alexem Ursuletem doufali, bylo,
že se mu podaří se ospravedlnit,
aby nám nikdo nemohl říct, že je to zrůda.
Chtěli jsme pochopit, proč to udělal.
Aspoň tohle musel udělat.
Pokud jde o jeho činy, byla to otázka morálky.
Přinejmenším potřeboval najít odvahu
před soudem a před rodinami, aby to vysvětlil.
Stál na nohou.
Pokud je to lidská bytost, může se postavit a říct:
„Ano, udělal jsem to.“
V úterý odpoledne
se Guy Georges změnil.
Oholil si hlavu.
Vyměnil zelenou teplákovku
za neposkvrněný bílý svetr.
Přišla Elisabeth, která mu v roce 1995 unikla.
Úžasné, dlouhé zrzavé vlasy.
Dovedli ji přímo před Guye Georgese a ona čekala.
Alex se naklonil k Georgesovi a řekl:
„Jestli chcete něco říct, teď je čas.
Řekněte to své rodině.
Povězte nám, napadli jste Elisabeth?“
A Guy Georges
odpovídá ano. Skloní hlavu a souhlasí.
Sotva jsme to slyšeli. Zašeptal to.
Ursulet pokračoval a řekl:
„Zabil jste slečnu Escarfailovou?“
Ano.
„Zabil jste Cathy Rocherovou?“
Ano.
Bylo to jako litanie.
Ursulet vyjmenoval všechny oběti.
„Zabil jste slečnu Sirottiovou, slečnu Bénadyovou…“
„Ano, ano.“
Ta „ano“ vycházela z hloubky.
V tu chvíli bylo v soudní síni hrobové ticho.
Nebylo slyšet ani mouchy.
Jediná věc,
kterou jsme slyšeli, když Guy Georges promluvil,
byla slova jedné z matek obětí,
která poděkovala.
Řekla jsem: „Děkuji.“
A on přikývl.
LILIANE ROCHEROVÁ MATKA CATHY
A právě teď jsem zmatená
z toho podivného rozhovoru,
kdy jsem poděkovala vrahovi své dcery.
Prostě to ze mě vylétlo.
Nijak jsem o tom nepřemýšlela.
Oběti, na které se Guy Georges zaměřil,
byly ženy ve věku 19 až 32 let. To je široké rozpětí.
Nepředstavovaly žádný tělesný typ.
Byly to brunety, blondýny, zrzky.
Vysoké i malé.
Ani jedna nebyla v depresi nezaměstnaná, osamělá
nebo sklíčená.
Byly to zemité ženy, které měly ambice, přítele…
Řekl nám, že ho přitahovaly svou energií.
Čím byly energičtější, tím víc ho přitahovaly.
Řekl,
že když je viděl na ulici,
přitahovala ho právě jejich energie.
Přitahovala ho jako magnet
a lákala ho.
TŘINÁCTÝ DEN
Bylo to nečekané.
Nešlo to podle plánu.
Rozhodli jsme se,
že ho budeme doprovázet až do konce.
Kdybych to neudělala a neobhajovala ho až do konce,
pro Guye Georgese by to znamenalo,
že ho opouštím.
Další žena by ho opustila.
To bylo nesnesitelné.
Tak jsem ho obhajovala.
Vaše Ctihodnosti,
vážené dámy porotkyně, vážení pánové porotci.
Dnes odpoledne
jsem první, kdo před vámi stojí,
abych obhajovala pana Guye Georgese.
Abych obhajovala neobhajitelné.
Obracím se k vám, pane Georgesi.
Chci vám říct,
že jste možná psychopat,
ale tak jste se nenarodil.
Člověk se jako psychopat nerodí, ale stane se jím.
Rozsudek nebude překvapením.
Nevím,
co vám budoucnost přinese.
Vaše budoucnost bude jiná.
Ale utvářet ji budete sám.
ČTRNÁCTÝ DEN POSLEDNÍ DEN PROCESU
Proces byl znovu zahájen v 16.42.
Soudce oznámil rozsudek Pařížského trestního soudu.
„Pane Guyi Georgesi,
jste odsouzen k trestu odnětí svobody
na nejméně 22 let.“
V soudní síni se objímají a líbají.
Mezi obžalovanými je slyšet i smích.
A je po všem.
EPILOG
DLUŽÍM VÁM TOLIK,
PROTOŽE JSEM VÁM TOHO TOLIK VZAL.
HÉLÈNE FRINKINGOVÁ
NEBUĎ SMUTNÁ, VŽDYŤ POSLOUCHÁME PTÁKY
Jelikož jsem nebyla u soudu,
slyšela jsem to až pak. Velmi mě to citově zasáhlo.
Požádal oběti o odpuštění.
A protože jsem tam nebyla,
o odpuštění jsem hodně přemýšlela.
A uvědomila jsem si, že mu nedokážu odpustit.
Nezaútočil na mě, napadl Hélène.
A tak
jsem se rozhodla, že mu napíšu.
PAN GEORGES, GUY
A on mi odepsal.
DRAHÁ ANNE,
NECHCI VÁM LHÁT,
V NOCI ZE 7. NA 8. ČERVENCE JSEM NESPAL.
UVĚDOMUJI SI, ŽE MLUVÍM OTEVŘENĚ,
JAKO BYSTE BYLA MŮJ PŘÍTEL.
DLUŽÍM VÁM TOLIK,
PROTOŽE JSEM VÁM TOHO TOLIK VZAL.
Předala mi jeho dopisy
jako jakýsi odkaz.
Taky mě požádala,
abych zjistila, jestli by jednou ty dopisy
nemohly posloužit psychiatrům k pochopení Guye Georgese.
Abychom ho spíš než jako vraha
vnímali jako inteligentního člověka,
který chápe, kdo je a odkud pochází.
NEZTRÁCÍM NADĚJI
ROVNOU DO VĚZENÍ
ŘEKNĚTE MI, CO MÁM DĚLAT
Myslím, že se z dopisů Guye Georgese můžeme poučit,
tak aby jiní jemu podobní, a je jich spousta,
nejednali stejně. Na tom dnes záleží nejvíc.
ŠPETKA PREVENCE
Jak je rozpoznat a pomoct jim
zvládat bolest jinak než pácháním děsivých činů.
JSTE LASKAVÁ, ANNO
Je velmi neobvyklé,
že matka píše vrahovi své dcery.
Protože věří ve vykoupení.
Anne věří, že Guy Georges
může být zachráněn.
Že se může léčit,
podstoupit terapii, pracovat na tom.
Myslím, že tomu věří.
Tohle je ořešák.
Taky trpěl. Byl pořezaný.
Je to krása. Hélène…
Chci se podělit
o poznání, tvrdou práci, velkorysost.
Ale nechci sdílet nenávist. Ani náhodou.
To není nic pro mě.
Tady. Suvenýr pro tebe.
Není jich moc.
Tohle je…
To je mír.
Vezmete svůj smutek a něco s ním uděláte.
O to jsem se chtěla podělit.
HÉLÈNE
PASCALE
CATHY
ELSA
AGNÈS
MAGALI
ESTELLE
DÍKY VYTRVALOSTI RODIN OBĚTÍ
FRANCIE KONEČNĚ V ROCE 1998 POŘÍDILA DATABÁZI DNA,
KTERÁ JIŽ UMOŽNILA VYŘEŠIT STOVKY PŘÍPADŮ.
Překlad titulků: Pavla Le Roch