Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
VERTA
KYLPYHUONE
VERTA
OSA 1 - TAKAA-AJO
Nukuin huonosti heinäkuun kahdeksannen päivän yönä 1995.
Heräsin ahdistuneena puoli kuudelta aamulla.
En osaa kuvailla tunnetta. Se oli voimakas ja raju.
Katsoin kelloani. Odotin puoli yhdeksään.
Sitten soitin Hélènelle.
Tapahtui jotain erikoista.
Mies vastasi.
Luulin soittaneeni väärään numeroon. Lopetin puhelun.
Soitin uudestaan. Mies vastasi taas.
Kysyin, mitä oli tekeillä. Hän oli palomies.
Pyysin tytärtäni puhelimeen.
Kysyin, mitä oli tekeillä.
Mies sanoi...
Kuulen yhä hänen äänensä.
"En voi pyytää häntä puhelimeen.
Se on ohi."
PARIISI
Matkalla Pariisiin pysähdyimme joka levähdyspaikalle soittamaan.
Kukaan ei vastannut.
Ajoimme koko matkan epätietoisina.
Mies oli vain sanonut sen olevan ohi.
Seurasimme poliisiautoa -
kuuluisaan päämajaan osoitteessa 36 Quai des Orfèvres.
Kysyin heiltä, mitä oli tapahtunut.
ENSIMMÄINEN KERROS - UHRIN ETUOVI
Tunsin piston sydämessäni.
Tässä näin.
VEITSI
VERTA - PÖYTÄ - VEITSI
SISÄÄNKÄYNTI - MAKUUHUONE
TYYNY - TODISTUSKAPPALE 1 - SÄNKY
27-VUOTIAS PSYKOLOGIAN OPISKELIJA
8. HEINÄKUUTA 1995
EN HALUA VALEHDELLA SINULLE,
MINÄKÄÄN EN NUKKUNUT SINÄ YÖNÄ.
PARIISIN RIKOSPOLIISIN PÄÄMAJA
POLIISI - MIEHEN TYÖ
MIEHEN TYÖ
Isäni ja isoisäni olivat poliiseja.
Myönnän, että minua on aina kiinnostanut aktiivinen työ.
HAME-ETSIVÄ NAPPAA KURISTAJAN
En ole koskaan pukeutunut mieheksi.
"NAISKYTTÄ"
Olin ensimmäinen nainen rikososaston johdossa.
Se on eliittiyksikkö.
Ranskan parhaat rikostutkijat.
ROUVA POLIISIN PÄÄMAJASSA
Aloitin rikososaston johdossa helmikuussa 1996.
RIKOSOSASTO
Siellä kerrottiin heti nuorten naisten murhista.
Iskivät kasan kansioita pöytään ja käskivät käydä töihin.
Kaksi tapausta erottui heti joukosta.
Agnès Nijkamp.
MAKUUHUONE - AGNÈS NIJKAMPIN RUUMIS
32-VUOTIAS SISUSTUSSUUNNITTELIJA
Toinen tapaus oli Hélène Frinking.
Hänet murhattiin -
samanlaisissa olosuhteissa kuin Nijkamp.
Ruumiissa oli samanlaiset haavat.
Se saasta, joka teki tämän, oli saatava kiinni.
Halusimme kostaa.
Sanotaan se suoraan.
Se on motivaatiomme. Kaikkien, ei vain minun.
Siitä tulee henkilökohtaista.
Toisin sanoen,
joko hän tai me. Meidän oli saatava hänet kiinni.
HÉLÈNE FRINKING SYNTYI 12.2.1967 HOLLANNISSA
Hélène oli neljäs kuudesta lapsesta.
Aurinko vaikutti minuun suuresti.
Hélène eli Helios, aurinko.
Vuonna 1995 hän oli melkein 27-vuotias.
Hän halusi mennä Pariisiin opiskelemaan psykologiaa.
KAKSI VALKOISTA JÄLKEÄ
Frinkingin tapauksessa -
oli onneksi DNA:ta.
Niin myös Nijkampin jutussa.
Ruumiista löytyi siemennestettä.
Sitten minulle tuotiin todistajanlausunto.
Elisabeth oli uhri,
joka oli paennut hyökkääjältä.
LIHAVEITSI - KAULA
Mies sitoi hänet ja tukki suun.
Kun mies meni sammuttamaan valon,
joka oli yläkerrassa,
nainen pääsi pakoon, koska makuuhuone -
oli pohjakerroksessa.
Hän onnistui pakenemaan.
Hän oli tärkeä todistaja tutkimuksessa.
23-VUOTIAS TOIMINTATERAPEUTTI
Saimme myös DNA:ta,
koska löysimme tumpin miehen polttamasta savukkeesta.
Yhdistimme kolme tapausta toisiinsa,
koska DNA täsmäsi.
MIEHEN DNA
DNA merkittiin "SM", "sarjamurhaaja".
Kolme rikospaikkaa olivat yhteydessä toisiinsa.
Toisin kuin briteillä meillä ei vielä ollut tietokantaa.
Jos olisi ollut,
olisimme jo ehkä tunnistaneet ja pidättäneet miehen.
TUNTEMATTOMAN MIEHEN DNA
Kuulin, että joku oli jäänyt henkiin.
Tyttö nimeltä Elisabeth.
Ennen Hélènen murhaa -
hän onnistui pakenemaan samalta hyökkääjältä.
DNA täsmäsi. Uskomatonta.
Hänen lausunnostaan oli paljon apua.
Hän kuvaili tekijän poliisin piirtäjälle.
Hän kuvaili pohjoisafrikkalaisen miehen.
Hän oli tyytyväinen luonnokseen.
Näin hän näki miehen.
Miehellä oli siilitukka, joten tarkastimme armeijan,
vankilat, palomiehet, poliisit. Hän oli urheilullinen.
Tajuatte varmaan.
Lihaksikas tyyppi.
Huomasimme myös, että naisten kimppuun käytiin -
illalla tai yöllä.
Tutkimme siis yötyöläisiä.
Taksikuskeja ja niin edelleen.
Kaikkea, mikä sopi havaintoihimme ja nuoren naisen lausuntoon.
Hän oli todella rohkea.
Hän kiersi poliisin kanssa Pariisia.
Varsinkin 11. piiriä.
He toivoivat törmäävänsä mieheen.
VERINEN JALANJÄLKI
Kuulin jo alussa,
että mies oli jättänyt jalanjäljen -
lähelle uhrin sänkyä.
Toinen varvas oli isovarvasta pidempi.
Ilmeisesti se on melko tavallista.
Sitä kutsutaan egyptiläiseksi jalaksi.
Käskimme epäiltyjä riisumaan kengät.
Tarkastimme heidän jalkansa.
Tutkimme pieniä johtolankoja,
koska tiesimme vain vähän.
Näin miehen joka puolella.
Näin hänet bussinkuljettajana.
Näin hänet lähes kaikkialla.
Tyttäreni asunto on tuon oven yläpuolella.
Se on tämä.
Tyttäreni oli tässä, mies tuossa.
Vartija näki hänet tuolta.
Minun piti löytää hänet.
Minun oli pakko löytää hänet.
Menin Hélènen kadulle.
Kysyin kauppiailta,
olivatko he kuulleet siitä.
Ihmiset eivät tienneet.
Poliisi ei ollut tutkinut Hélènen katua tai naapurustoa.
Se oli järkytys.
Hän otti osaa tutkintaan. Hän seurasi sitä tarkkaan.
Hän halusi tutkia kanssamme.
Sitä oli vaikea kieltää.
Niin ei voi tehdä.
Kaikki tämä liittyy tapaukseen.
Olin oikea kiusankappale, mutta en ole pahoillani.
Minäkin halusin tutkia juttua.
Eikö se ole hyvä asia?
Teitte tämän ja tämän, mutta teittekö tämän?
He kyllästyivät siihen.
En silti antanut periksi.
Jatkoin asiaan puuttumista.
Hänen piti ymmärtää, ettemme vain -
pyöritelleet peukaloitamme.
Otimme jutun tosissamme.
Mietimme sitä yöt ja päivät.
Työtä oli valtavasti.
Emme silti löytäneet miestä.
Nainen, äiti...
Hän kaatuu ja kärsii.
Sitten hän nousee ylös ja taistelee.
Se on totuus.
ELISABETHIN TODISTAJANLAUSUNTO
"KUTSU MINUA FLOKSI"
Hän sai tietää, varmaankin Elisabethin kautta,
että mies oli maininnut nimen Flo, Florian tai jotain sinne päin.
Kuorma-autoissa luki Flo.
Se oli rekkayhtiö.
USEIDEN AUTOJEN TAKANA?
Ohitin monta rekkaa vain tarkastaakseni kuskit.
Kävin levähdyspaikoilla -
katsomassa kuljettajia.
Sitten sain tietää, että Flo oli -
myös ravintolan nimi.
Ajattelin, että mies saattaisi työskennellä Flo-ravintolassa.
Se oli suosittu ketju Pariisissa.
Sellainen oli bulevardilla,
jota pitkin tyttäreni käveli sinä iltana.
Varmistin, että työntekijät tarkastettiin.
Painostin vähän.
Hän sanoi tuomarille,
että pitäisi ehkä -
seurata sitä johtolankaa.
Jututimme siis -
useita Flo-ravintoloiden työntekijöitä.
595 TAPAUSTIEDOSTOA
Se ei johtanut mihinkään. Umpikuja.
31. ELOKUUTA 1997
Walesin prinsessa kuoli viime yönä -
onnettomuudessa Pariisissa.
Hänen poikaystävänsä Dodi Al-Fayed kuoli myös.
Martine Monteilin johtama rikososasto -
vastaa tutkinnasta. Monteil oli heti paikan päällä.
Se oli vaikeaa ja stressaavaa.
Töitä oli jo muutenkin tarpeeksi.
Emme tarvinneet liikenneonnettomuutta.
Mutta kyse oli Walesin prinsessasta. Sitä ei voinut sivuuttaa.
Se oli mahdotonta.
Hallituksen korkein taho painosti.
Meidän piti tehdä kaikkemme. Teimme siis niin.
Sanoin miehilleni, että se on työmme.
Niin se vain on.
Laitoin tiimin heti asialle.
Mutta palasimme juttumme pariin heti kun voimme.
Vaikka onnettomuuteen liittyi kuolemia,
olosuhteet eivät olleet kauhistuttavat.
Toisessa jutussa oli kuolleita tyttöjä ja ennen kaikkea tappaja vapaana.
Emme olleet löytäneet häntä.
KÄYTÄVÄ - ETUOVI
23. syyskuuta 1997 meille soitettiin.
Nuori mies oli löytänyt -
kihlattunsa tämän kotoa -
19. piirissä.
Menimme sinne heti.
VERIJÄLKIÄ - RUOKASALI
VERHO - VERTA - MAKUUHUONE
ARKISTOKAAPPI - PUHELIN
Kun kävelin sisään, jähmetyin paikalleni.
Tajusin, että tappaja oli palannut.
19-VUOTIAS OPISKELIJA
Magali Sirottin vanhemmat olivat talon edessä.
Se oli painajaismaista.
Kun herää keskellä yötä -
ja näkee tytön arkussa,
voi vain ajatella, miten hän on kärsinyt.
Mitä muuta voisi sanoa?
Hän kärsi varmasti hirveästi!
Magali oli hirveä isku.
Tiesin heti, että tekijä oli sama. Se oli ilmiselvää.
Täysin ilmiselvää.
Oli myöhäistä auttaa tytärtäni, mutta toisia voisi vielä auttaa.
Läheiset ystäväni sanoivat:
"Et ole poliisi tai lakimies.
Olet äiti, mene tapaamaan äitiä."
Menin tapaamaan äitiä.
Se oli -
harvinaislaatuinen kohtaaminen.
Uhri Magali -
oli kihloissa ja menossa naimisiin.
Kun saavuimme rikospaikalle,
se oli kuin isku vasten kasvoja.
Hän oli kuollut, koska emme olleet pidättäneet miestä.
Mitä oli jäänyt huomaamatta?
Olimme tehneet kaikkemme.
Missä tärkeä johtolanka oli?
Miksi tyttö oli kuollut?
Mies oli yhä vapaana.
Meidän oli toimittava nopeasti ja oltava varuillamme.
Hän saattaisi iskeä taas pian.
Olen toimittaja, toimin poliisin -
ja rikollisten kanssa.
Siihen aikaan ei ollut naispuolisia rikostoimittajia.
Olin ensimmäinen.
Poliisit pitivät minua pikkutyttönä.
Tunkeilevana toimittajana, nuuskijana.
Minulla oli tietty tyyli.
Minihame, biker-takki, korkokengät.
Poliisit eivät ymmärtäneet minua.
Ensin esitin naiivia.
He tajusivat, etten ollut naiivi.
Vuoden 1997 syyskuussa -
tapasin poliisin rikososastolta.
Hän kertoi minulle:
"23. syyskuuta aloimme tutkia -
Magali Sirotti -nimisen naisen tapausta.
Mies sitoi ja raiskasi hänet.
Se oli hirvittävä rikos.
Tämä rikos -
voi liittyä muihin raiskausmurhiin."
Olin ihmeissäni.
"Onko tekijä varmasti sama?"
He eivät olleet varmoja Magalin tapauksessa.
"Sama toimintatapa. Odotamme DNA:ta.
Mutta löysimme DNA:ta -
kolmesta muusta uhrista.
Tekijä on varmasti sama."
TUNTEMATTOMAN MIEHEN DNA
(SM) VERIRYHMÄ B
SEKOITUS MIEHEN JA UHRIN DNA:TA
TUNTEMATTOMAN DNA
"Tästä pitää kirjoittaa."
Sanoin haluavani tehdä sen.
Hän sanoi: "Ei vielä!
Voit pilata tutkimuksen.
Mies on erittäin vaarallinen.
Toivottavasti sinun ei tarvitse nähdä tällaista rikospaikkaa.
Mies on yhä vapaana.
Älä kirjoita tästä vielä."
Suostuin siihen.
Olen toimittaja mutta ennen kaikkea kansalainen.
En halunnut, että raiskaaja ja naistentappaja -
hyötyisi artikkelistani.
Niin se oli. Mies oli jatkanut toimintaansa.
Meidän piti toimia nopeasti. Kilpailimme aikaa vastaan.
RIKOSTEKNINEN LABORATORIO
Rikostekninen tutkimus eli silloin -
vielä pimeää keskiaikaa.
Siis todellakin.
Näytteitä keräävät rikosteknikot -
olivat eläkeikää odottavia -
juoppoja ja luusereita.
Kaiken olisi pitänyt olla huippuluokkaa, mutta ei ollut.
MOLEKYYLIGENETIIKAN LABORATORIO
Puutteiden korjaamiseksi -
rikososasto pyysi apua tri Pascalilta,
DNA-tutkimuksen edelläkävijältä.
TERVEYSKESKUSLÄÄKÄRI
Monteil ja rikososasto luottivat tri Pascaliin täysin.
Hän analysoi tapauskohtaisesti -
rikospaikoilta otettuja näytteitä.
Siemennestettä, verta, hiuksia ja karvoja.
Hän vertasi niitä tuntemattomaan DNA:han,
jota hän kutsui nimellä "SM".
Kyseessä oli Ranskan ensimmäinen sarjamurhaaja.
Hän tuki rikososastoa taistelussa -
DNA-tietokannan luomiseksi.
Monet ranskalaiset vastustivat sitä.
Ajatus siitä pelotti heitä.
Tämä DNA-tietokanta -
on vaarallinen ennakkotapaus.
Se voi johtaa kansalliseen tietokantaan.
Tilanne pahenee. -Ihmisen DNA, menneisyys...
Olen samaa mieltä.
Vastustan tietokantaa!
12 RUE DE LA FORGE ROYALE PARIISIN 11. PIIRI
POLIISIN LAUSUNTO
16. marraskuuta 1997 -
11. piiristä löytyi uusi uhri.
25-VUOTIAS SIHTEERI
Hän oli hyvin kaunis.
Kuten toisetkin. Kaikki olivat kauniita.
Se on...
Hyvä luoja.
Tuhottu elämä.
Kamalaa.
Hänen nimensä oli Estelle Magd.
Vanhemmilla oli avain asuntoon.
Kun tytär ei vastannut, he menivät asunnolle -
ja löysivät hänet alastomana ja verisenä.
Kaulan haavat olivat samanlaiset.
Löysimme taas revittyjä vaatteita.
Se oli…
Se oli miehen puumerkki. Selvästikin.
LÖYTYI KASSI, JOSSA OLI HARMAA T-PAITA
Löysimme hupparin.
Ison hupparin, jossa oli verta.
Siitä löytyisi varmasti DNA:ta.
Huppari oli veren ja hien peitossa.
Yhdistimme sen muihin tapauksiin, joista löytyi DNA:ta.
En voinut sanoa mitään.
Ymmärrän hyvin,
että poliisin velvollisuus on -
pysyä hiljaa. Kunnioitin sitä.
Sataprosenttisesti.
Mutta kun kaksi tyttöä murhattiin -
samalla tavalla kuin oma tyttäreni,
menin median puheille.
Voin vahvistaa, että heinäkuun lopussa -
viranomaiset tiesivät, että kyse oli -
sarjamurhaajasta.
Äärimmäisen vaarallisesta miehestä,
joka kaikkien sarjamurhaajien tavoin voisi tappaa uudestaan.
Pariisissa on sarjamurhaaja.
Sarjamurhaaja... -Sarjamurhaaja...
Itä-Pariisin sarjamurhaaja...
Poliisin piirustus, jonka teossa auttoi -
samanlaisesta hyökkäyksestä pelastunut nainen.
Anne Gautier perheineen tapaa tuomarin.
He haluavat tietää, pidättääkö poliisi viimeinkin -
Hélènen tappaneen sarjamurhaajan.
Toivottavasti hänet löydetään.
Pidämme toivoa yllä.
Emme voi surra -
ennen kuin oikeus toteutuu.
Vihainen Anne Gautier sanoi:
"Kahta viimeisintä murhaa ei olisi saanut tapahtua.
Tämä on skandaali.
Puhun nyt varoittaakseni Pariisin naisia -
tästä saalistajasta."
Sarjamurhaaja ei voi lopettaa.
Hän ei lopeta ennen kuin hänet pidätetään.
KAUPUNGIN PELKO
Ihmiset puhuvat, he pelkäävät.
He haluavat nähdä poliisin luonnoksen.
He haluavat auttaa tappajan etsinnöissä.
Pariisi oli hysterian vallassa.
Tieto Itä-Pariisin sarjamurhaajasta -
ja Anne Gautierin mediaesiintymiset -
pelästyttivät Pariisin naiset.
Olen huolissani.
Kun menen rakennukseeni,
varmistan, että suljen oven perässäni.
Pariisin mainostaulut varoittivat naisia -
kävelemästä yksin kotiin.
"Pyydä kyyti ystävältä tai tilaa taksi."
Eräs rikostutkija käski minua olemaan varovainen.
"Jos ovesi sulkeutumiseen menee 15 sekuntia,
joku ehtii sisään."
PELKOA BASTILJISSA
Myönnän,
etten ollut iloinen siitä, että asia tuli julki.
Se oli hysteriaa.
Niin se oli.
Ranskassa ei ole paljon sarjamurhaajia.
Emme ole Yhdysvalloissa.
Juttu sai paljon mediahuomiota, ihmiset kiihtyivät.
Poliisilla on luonnos 30-vuotiaasta, tummatukkaisesta miehestä.
Tapauksilla on yhteyksiä vanhoihin juttuihin.
Poliisi on varuillaan.
Tällaiset rikokset ovat Pariisissa harvinaisia.
Termi "sarjamurhaaja" -
oli siihen aikaan tabu.
Tri Pascal nimesi näytteen SM:ksi,
mutta poliisi ei käyttänyt sanaa.
Se oli sarjamurhaaja.
Ranskalaiset ovat fiksuja,
joten se ei voinut olla sarjamurhaaja.
Täällä ei ole sellaisia.
Se muistutti liikaa -
amerikkalaisia sarjamurhaajia, jotka ovat erilaisia.
Uhreja on enemmän.
Ihmiset eivät ymmärtäneet,
mikä sarjamurhaaja on -
psykologiassa ja tutkinnassa.
Ei siis ollut DNA-tietokantaa.
Eikä käsitystä sarjamurhaajan psykologiasta.
Kaiken lisäksi -
tutkimukset eivät olleet yhteydessä.
Paperit olivat hajallaan eri kaupungeissa ja oikeustaloissa.
Jotkin asiat eivät toimineet. Osa oli täyttä sotkua.
LOKAKUU - MARRASKUU - JOULUKUU
Tammikuussa 1998 rikososasto julkaisi kuvan -
isokokoisesta harmaasta hupparista.
Se huppari näytettiin kaikkialla.
"Jos tunnette jonkun, jolla on tällainen, soittakaa meille."
Kun pitää esitellä hupparia, joka voisi olla kenen vain,
on keinot vähissä.
Minua painostettiin.
Syystäkin, olinhan rikososaston johtaja.
Sanoin yhä uudelleen -
haluavani luoda DNA-tietokannan.
MIEHEN DNA (SM)
TUTKINTATUOMARI THIELIN TOIMISTO
Tapasin tuomari Thieliä usein.
Hän sanoi:
"Käydään läpi kaikki labrat,
otetaan kaikki, mitä voimme,
ja etsitään vastaavuuksia.
Pakotetaan etsimään vastaavuuksia -
sarjamurhaajan DNA:han."
Keskusviranomaiset järkyttyivät.
Emme saaneet etsiä vastaavuuksia.
Heillä ei ollut tietokantaa. Annoin heidän kuulla kunniansa.
Se oli häpeällistä.
Kysyin, halusivatko he kuolemia tunnolleen.
Jos olisimme nopeita ja tehokkaita,
voisimme etsiä vastaavuuksia -
ja saada ehkä nimen.
Kiersimme lakia. Se sopi kaikille.
Tarkoitus pyhittää keinot.
Emme loukanneet ranskalaisten yksityisyyttä.
Emme tehneet pahaa.
Jahtasimme sarjamurhaajaa, joka tappoi nuoria naisia.
Tapauksia oli jo liikaa.
Meidän oli tehtävä kaikkemme pysäyttääksemme hänet.
Avaamme tiedoston,
luemme geneettisen koodin -
ja vertaamme sitä tappajan DNA:han.
TRI PASCALIN ÄÄNI
Jos numerot eivät täsmää, laitamme sen takaisin.
Otamme toisen ja aloitamme alusta.
Voiko tiedostoja verrata toisiinsa?
Valitettavasti ilman tietokantaa -
jokainen tiedosto tallennetaan erikseen, ja ne pitää tarkastaa yksitellen -
geneettisen koodin löytämiseksi.
TAMMIKUU 1998 - HELMIKUU 1998
MAALISKUU 1998
24. maaliskuuta 1998 -
tri Pascal soitti minulle.
Sydämeni pamppaili. Voi luoja.
Näimme usein päämajassa.
Arvasin, että jotain oli tekeillä.
Hänellä oli hyviä ja huonoja uutisia.
Halusin ensin hyvät uutiset.
"Tunnistimme hänet."
TUNTEMATTOMAN DNA:N TUNNISTUS
GUY GEORGESIN DNA
TUPAKANTUMPISTA
VAGINANÄYTTEET
MIEHEN DNA: GUY GEORGES
Se oli...
Pelastus. Todellinen helpotus.
Sanoinkuvaamaton helpotus.
GUY GEORGESIN DNA
TRI PASCAL - NANTESIN SAIRAALA
Hän sanoi:
"Huono uutinen on,
että tappajaa jututettiin jo vuonna 1995."
Se oli todellakin järkytys.
Silloin häntä kuulusteli lähinnä tiimi,
joka tutki parkkipaikoilla -
murhattujen tyttöjen tapausta.
Jutuissa oli kyllä yhtäläisyyksiä,
mutta miksi osa tapahtui autotalleissa ja osa asunnoissa?
Oli johtolankoja. Haavat ja leikatut vaatteet.
27-VUOTIAS MARKKINOINTIAPULAINEN
Spermaa ei ollut, mutta ehkä mies käytti kondomia.
22-VUOTIAS LEHDISTÖSIHTEERI
Olimme varmoja, että hän oli tappaja.
Tutkijat olivat melko varmoja.
Oli myös paljon vanhempi tapaus vuodelta 1991.
Pascale Escarfail.
VAATTEITA - HAAVOJA - VERTA
PASCALE ESCARFAILIN RUUMIS
19-VUOTIAS OPISKELIJA
Sanoin, että hoitaisimme sen myöhemmin.
Tärkeintä oli saada se peto kiinni.
Levitin hänen kuvaansa koko maahan.
Piti toimia nopeasti.
Saalistaja vaani kaupungilla.
Halusin pidättää hänet muutamassa tunnissa.
Pyysin lisää työvoimaa, ja laadimme listan paikoista,
joissa saattaisimme -
kohdata Guy Georgesin.
Oli toinenkin kiireellinen tehtävä.
Sanoin yksikön johtajalle,
että uhrien perheille oli soitettava.
Monteil soitti minulle.
"Rva Gautier, meillä on nimi.
Mutta älä kerro kenellekään.
Lapsillesi tai kenellekään muulle. "
Ymmärsin sen.
He etsivät miestä.
Toivoimme, ettei hän tappaisi enää.
Jutun ympärillä pyöri mediasirkus.
Lehdistö vaistosi -
tietyn energian ja levottomuuden.
Poliisin päämajassa kuhisi.
He aistivat sen.
Pomo sanoi lehdistön tietävän.
Pyysin pitämään median hiljaisena.
Juttu ei saanut vuotaa.
26. MAALISKUUTA 1998 - KLO 7.01
Itä-Pariisin sarjamurhaajalla on nyt kasvot.
Takaa-ajo on käynnissä. Pysykää kuulolla.
Itä-Pariisin sarjamurhaaja oli tunnistettu.
Rikososasto tiesi hänen nimensä: Guy Georges.
Sitten, shokki.
Kaltaiseni rikostoimittaja -
paljasti tappajan nimen ennen pidätystä.
Niin ei saa tehdä.
Kuvitelkaa, jos Guy Georges olisi kuullut sen.
Televisiosta, radiosta tai mistä tahansa.
Hän olisi voinut paeta ja vaarantaa takaa-ajon.
Jatkoimme silti.
Teidän täytyy ymmärtää, että poliisin päämaja on sotakone.
Meitä ei pääse helpolla pakoon.
Uskoin, että löytäisimme hänet.
Tiesin sen.
SAMANA PÄIVÄNÄ KLO 12.44
Kaksi poliisia partioi -
Blanchen metroasemalla.
He olivat jo paikalla.
He näkivät miehen nousevan metrosta.
Yksi sanoi toiselle,
että kyseessä oli kuvan mies.
He ottivat kuvan esille ja lähtivät perään.
He pidättivät hänet.
RUOKAKAUPPA, JOSSA GUY GEORGES PIDÄTETTIIN
PIDÄTYKSEN NÄHNYT VARTIJA -
OSOITTAA, MISSÄ SE TAPAHTUI
Hän tuli kauppaan aamulla.
Poliisi seurasi häntä ja kysyi hänen nimeään.
He kävivät kimppuun.
He toivat hänet tähän ja pakottivat polvilleen.
Sitten hänet vietiin pois.
DNA yhdistää hänet -
kolmeen murhaan ja yhteen murhayritykseen.
Guy Georges ei kuitenkaan näytä poliisipiirrokselta,
joka julkaistiin kuukausia sitten.
Kuolemaa ja kärsimystä on ollut tarpeeksi.
Tämä on hyvä asia.
Nyt hänet tuomitaan.
Me uhrien perheet -
voimme aloittaa surutyön.
Mies oli aiheuttanut paljon tuskaa.
Hyvä luoja.
Piti vetää syvään henkeä.
Hän oli se hirviö, joka tappoi tytöt.
Näin tyttöjen kuvia.
Kaikki ne kuvat.
Minusta se henkilö oli hirviö,
joka kiipesi portaat sinä päivänä.
Todellinen hirviö.
En voinut ajatella muuta.
Uusi kuva Guy Georgesista,
joka pidätettiin eilen kolmen naisen murhasta Itä-Pariisissa.
Tänään hän tunnusti kaksi muuta murhaa.
Poliisi epäilee hänen sekaantuneen kahteen toiseen murhaan.
Olimme tehneet työmme. Hän ei voinut enää tappaa.
Niistä jutuista, joissa oli DNA:ta, ei tarvinnut huolehtia.
Hän oli jättänyt todisteita.
Tarvitsimme tunnustuksen vain tapauksissa,
joissa ei ollut DNA-todisteita.
Olimme saaneet hänet.
Edes huippulahjakas lakimies -
ei voisi auttaa häntä. Menimme oikeuteen itsevarmana.
OSA 2 - TUOMIO
TAJUAN, ETTÄ PUHUN AVOIMESTI.
KUIN OLISIT YSTÄVÄNI.
19. MAALISKUUTA 2001
Seksuaalirikollinen on syytön, kunnes toisin todistetaan.
Minulle kyse on luonteesta.
Joko haluan puolustaa henkilöä tai en.
Kyse on henkilökemiasta.
Sille ei ole sen kummempaa syytä.
Olemme kaikki olleet tilanteessa,
jossa tapaamme jonkun,
joka tekee meihin huonon vaikutuksen.
Emme haluaisi koskaan -
olla yksin hänen kanssaan.
Niin ei käynyt nyt.
Guy Georges ei vaikuta manipuloivalta, kun hänet tapaa.
Hän vaikuttaa avoimelta.
Hän ei salaa mitään. Hän ei ole petollinen.
Eikä väkivaltainen.
OIKEUDENKÄYNNIN ENSIMMÄINEN PÄIVÄ
Voit ottaa neuleen pois. -Selvä.
Katso minua. -Mitä?
Katso minua. -Katson, mutta se on vaikeaa.
Voinko istua? -Istu vain.
Guy Georgesin asianajajana -
toimi Alex Ursulet.
Alex Ursulet,
entinen aviomieheni,
pyysi minua mukaan pari viikkoa ennen oikeudenkäyntiä.
Naisen ottaminen mukaan -
oli varmasti osa puolustusstrategiaa,
jonka Alex Ursulet laati.
Kuka tahansa miesasianajaja tekisi niin raiskaustapauksessa.
Puolustuksen alkeita.
Hän esitti Georgesin -
epäoikeudenmukaisesti syytettynä miehenä.
Jokaiselta rikospaikalta löytyi todisteita.
Osa todisteista viittasi Georgesin syyttömyyteen.
Esimerkiksi hänen kädenjälkiään ei löytynyt.
Eräällä rikospaikalla oli jälki -
egyptiläisestä jalasta, jollaista hänellä ei ole.
Poliisin piirustus ei muistuttanut lainkaan Guy Georgesia.
Periaatteessa -
mielipiteelläni ei ole väliä.
Se on epäoleellista.
Tärkeintä on se, mitä kansiossa on.
Vaistollani siitä, onko hän syytön vai syyllinen,
omalla mielipiteelläni, ei ole väliä.
Guy Georges ei ole hirviö vaan ihminen.
Se on ongelma.
Guy Georges -
on ihminen aivan kuten minäkin.
Kuten me kaikki.
Se tässä on pelottavaa.
Hirviö olisi helpompi hyväksyä.
Ongelma on, että olemme samanlaisia.
Se tässä on tuskallista.
Suuri mysteeri.
Todellinen tragedia.
Hän ei ole hirviö vaan ihminen.
Olin 30-vuotias.
Se oli toinen iso oikeudenkäyntini -
asianajajana.
Tällä kertaa puolustin uhreja.
Hän ei saa vahingoittaa enää.
Oikeuden on pakko toteutua.
Tiesimme hänen olevan syyllinen todisteiden takia.
Emme vain epäilleet. Tiesimme sen.
Tiesimme myös, että valamiehistöön on helppo vaikuttaa.
Hän saattaisi myöntää -
syyllistyneensä tapauksiin, joissa oli DNA:ta.
Pelkäsin valamiehistön tuomitsevan hänet niistä tapauksista,
mutta ei toisista.
Se olisi ollut sietämätöntä.
Koska se ei ollut totuus.
Tunnelma oli jännittynyt.
Se oli rankkaa.
Istuin ensimmäisessä rivissä.
Halusin nähdä Guy Georgesin.
Halusin nähdä hänen reaktionsa ja kirjoittaa kaiken ylös.
Kaiken tapahtuvan.
Nimet, asenteet…
Halusin nähdä ja kuulla kaiken.
Kaksi puolta kävisivät sotaa.
Alex Ursulet vannoi ennen oikeudenkäyntiä -
Guy Georgesin olevan syytön.
Että oli tapahtunut virhe.
"Patricia, todistan sen oikeudessa.
Vannon, että Guy Georges on syytön."
En halunnut mennä oikeuteen.
Se ei ollut minua varten.
Halusin vain saada hänet oikeuden eteen.
En halunnut mennä sinne itse.
TOINEN PÄIVÄ
Oikeustalon ulkopuolella väkijoukko kasvaa päivä päivältä.
Oikeussalissa jännitys tiivistyy.
Guy Georges, seitsemän naisen väitetty raiskaajamurhaaja,
suututtaa uhrien perheet.
Hän vastaa tuomarille koko ajan yhtä röyhkeästi:
"En tappanut."
Guy Georgesin perversiolla ei ole rajoja.
CATHY ROCHERIN ÄITI
Hän aiheuttaa yhä vahinkoa.
Asenteellaan.
Uhreille ja heidän perheilleen.
He ovat haavoittuvia ja kärsivät.
Ajatella, että hän kielsi sen.
Se oli yllättävää.
Oliko hän saanut -
huonoja neuvoja vai oliko hän hullu?
Emme ymmärtäneet sitä.
Olimme yllättyneitä mutta rauhallisia.
Hänhän oli tunnustanut kaiken.
UHRI: MAGALI SIROTTI
HALUAN HELPOTTAA TUNNONTUSKIANI
UHRI: CATHERINE ROCHER
MINÄ OLEN HYÖKKÄÄJÄ
TAPAUKSEN KOKO TOTUUS
Jopa tapauksissa, joissa ei ollut todisteita, Escarfail, Magali Sirotti,
hän tunnusti kaiken.
GUY GEORGESIN LAUSUNTO
FRANCIS BECHET - YLIKOMISARIO
Francis Bechet -
alias Sidney -
sai ensimmäisenä Guy Georgesin tunnustamaan.
Sidney oli todistajanaitiossa.
Hän oli kertonut minulle, miten sai Guy Georgesin tunnustamaan.
Hän ei sanonut tätä oikeudessa, mutta saadakseen Georgesin puhumaan,
hän tiesi, ettei tämä saanut tuntea itseään -
pidätyksen jälkeen -
valtakunnan ykkösviholliseksi.
Sidney loi tietyn tunnelman -
toimistoonsa päämajassa.
Hän laittoi jazzia soimaan.
Hän tarjosi miehelle viskiä.
Sitten hän alkoi jutella Georgesin kanssa epävirallisesti.
VAALEA TYTTÖ...
HERÄTTI HUOMIONI...
Guy Georges tunnusti kaiken yksityiskohtia myöten.
Kuin uskottu ystävä.
Hän osti Opinel 12 -veitsen -
ja ilmastointiteippiä.
Hän oli saanut oluensa juotua,
kun ohi käveli nuori nainen mustaan pukeutuneena.
Vaalea, 19-vuotias, kuvankaunis.
Guy Georges kertoi Sidneylle tunteneensa vetoa tyttöön.
Hän lähti seuraamaan tyttöä.
Hän seurasi tätä yläkertaan,
uhkasi veitsellä ja vietti useita tunteja tämän kanssa.
Pascale oli sankaritar.
Hän potkaisi miestä.
Hän oli 160 senttiä pitkä.
19-vuotias, sidottu, alasti…
Ja hän potkaisi miestä.
Se sai -
Guy Georgesin suuttumaan.
Tytön suussa, kun hänet löydettiin,
kun poliisi löysi hänet,
ei ollut suukapulaa, mutta teipistä oli jäänyt jälkiä.
Hänen suunsa oli auki.
Poliisi Sidney -
kysyi itseltään usein seitsemän takaa-ajovuoden aikana:
"Mitä hän sanoi?
Mitkä olivat Pascalen viimeiset sanat ennen kuolemaa?"
Guy Georges sanoi:
"Teippi irtosi.
Hän katsoi minua ja kysyi, mitä olin tekemässä.
Tappaisinko hänet?"
Sidney ällistyi kuulemastaan.
Uhrin viimeiset sanat tappajan suussa.
Sidney kysyi, mitä mies teki sen jälkeen.
"Pesin käteni tiskialtaassa.
Näin pari olutta, joten join yhden niistä.
Join toisen ja lähdin."
KOLMAS PÄIVÄ
Joskus viattomat miehet tunnustavat.
Luuletteko, etteivät ihmiset tunnusta ja peru sitten sanojaan?
Näette, kun tutkimme asiaa -
tapaus tapaukselta,
miten he loivat syyllisen.
He liioittelivat ja syyttivät häntä rikoksista,
jotka tapahtuivat aikana,
jolloin hän olisi voinut tehdä ne, koska oli vapaana.
Hän väitti, että pidätys oli ollut väkivaltainen.
Kun hänet tuotiin poliisin päämajaan,
hänet pakotettiin kiipeämään portaita.
Hän sanoi, että häntä hakattiin.
Ja myöhemmin...
Siihen aikaanhan kuulusteluissa ei ollut lakimiehiä.
Eikä niitä kuvattu.
Hän sanoi, että hänet painostettiin tunnustamaan.
Asioita, joita hän ei tehnyt.
Häntä ei hakattu.
Hän sai pienen päävamman -
pidätyksen aikana.
Siinä se. Loppu oli -
psykologista peliä.
Tutkijoiden peliä, jolla haluttiin -
saada tunnustus.
Siinä kaikki.
Tunnustuksen saamiseksi ei tarvita väkivaltaa.
Hän härnää meitä.
Oikeutta, kaikkia.
Näemme hänet salissa. Se on uskomatonta.
Uhrien perheet odottivat,
että Guy Georges tuomittaisiin.
Heidän piti kuitenkin kuulla se.
Guy Georgesin selitys.
Vastaukset kysymyksiin,
joita heillä oli tyttäriensä ja sisariensa viimeisistä hetkistä.
En osaa kuvailla sitä.
Hirviö.
ELSA BENADYN ÄITI
Ei reaktiota.
Hänen katsoessaan kuvia, ei mitään.
Aivan hullua.
Katsoin kuvat jokaiselta rikospaikalta.
Se oli sietämätön osa oikeudenkäyntiä.
Guy Georges ei selannut kuvia.
Guy Georges katsoi niitä -
yksi toisensa jälkeen.
Hän tutki niitä tarkkaan ja rauhallisesti.
Hyvin keskittyneenä. Poissaolevana.
Hän katsoi kaikkia, tutki jokaista.
Selkäpiitä karmi.
Me katsoimme kuvia 20 sekuntia.
Entä hän? Otin aikaa.
Sanoin: "Guy Georges.
Katsoitte kuvia viisi minuuttia 40 sekuntia. Otin aikaa."
Jos kysymys ei ollut tarkka, hän ei vastannut.
Hän sanoi: "Enkä. Mistä tiedät sen?"
Kysymykseni oli selvä.
"Katsoitteko kuvia viisi minuuttia 40 sekuntia?"
Hän totesi:
"En tiedä. Niin se vain on."
Hän ei sanonut -
yllättyneensä eikä yrittäneensä analysoida kuvia.
Hän sanoi olevansa syytön, mutta ei sitä, miksi katsoi kuvia.
Jatkoin painostusta.
En tyytynyt vastaukseen enkä istunut alas.
Sitten hän sanoi:
"Se sattuu."
Kysyin: "Miten salaatte sen niin hyvin?"
Hän ei tietenkään vastannut.
NELJÄS PÄIVÄ
RIKOSOIKEUS
Tarvitsemme ihmisiä,
miehiä ja naisia, en ole feministi,
jotka puolustavat sellaisia, joiden tekoja ei voi puolustaa.
Kaikkia voi puolustaa. Tämä todistaa sen.
Pelottavaa.
Se oli pelottava tapaus.
Mutta tappaja on ihminen.
KUTSUIN SINUA HUOMAAMATTANI KAHDESTI ÄIDIKSI
Mietin hänen lapsuuttaan.
Hän syntyi avioliiton ulkopuolella -
nuorelle naiselle ja läpikulkumatkalla olleelle sotilaalle.
LAPSI KATSOTAAN "HYLÄTYKSI"...
HYLKÄÄMISJULISTUS
LAPSI ADOPTOITAVAKSI
VALTION HUOSTAAN
Hänet hylättiin aina vain uudelleen.
Guy Georges päätyi nopeasti -
lastensuojeluun.
Hän asui Morinin perheen luona.
Tämä perhe oli -
niin rakastava ja kannustava kuin voi odottaa -
perheeltä, jolla oli 20 lasta.
Seitsemän biologista lasta -
ja 13 kasvattilasta.
Mitä 16-vuotiaana tapahtui?
Hän hyökkäsi tytön kimppuun takaapäin.
Hän yritti kuristaa tytön.
Jeanne Morin tuli todistajien ovesta.
Hän nousi aitioon.
Hän tuli kertomaan -
Guy Georgesin lapsuudesta ja siitä, miksi hylkäsi tämän -
tämän käytyä kasvattisiskojensa kimppuun.
Ensimmäisen 14-vuotiaana.
Toisen, Christianen,
hän yritti kuristaa metallitangolla -
ollessaan 15 tai 16.
Se ravisti rva Morinin hereille.
Hän soitti sosiaalityöntekijälle.
Hän lähetti Guy Georgesin pois.
Georges lähetettiin ryhmäkotiin.
Hänestä tuli karkulainen, nuorisorikollinen.
Tilanne vain paheni entisestään.
Uskomatonta kyllä -
Guy Georges selvästi liikuttui -
vanhan naisen läsnäolosta.
Hän sanoi naiselle:
"Äiti, haluan kertoa, että rakastan sinua."
Rva Morin kääntyi hänen puoleensa -
ja sanoi: "Minäkin rakastan sinua,
mutta sydämeni ei jaksa enää."
Sitten…
Guy Georgesin ilme muuttui. Hän istui alas.
Äiti ei rakastanut häntä enää.
Ei.
Guy Georges ei vetoa minuun naisena.
Vetoa?
Tarkoitatko sympatiaa?
Ei.
Olihan hänen elämänsä toki traaginen.
Mutta hän teki sen tahallaan.
Teko oli mieletön, mutta Guy Georges ei ole hullu.
Hän olisi voinut olla tekemättä sitä.
Hän tiesi, että se oli väärin. Paha teko.
En tunne sympatiaa. Riittää jo.
Tunnen sympatiaa uhreja kohtaan.
VIIDES PÄIVÄ
Toivottavasti hän myöntää,
kuten teki tutkinnan aikana,
mitä tapahtui, koska vain niin -
voimme ymmärtää näitä hirvittäviä tekoja.
Hänkin voisi sitten katsoa itseään peilistä.
Viidentenä päivänä -
tuska oli todella ahdistavaa.
Halusin löytää Guy Georgesin lausunnosta ristiriitaisuuksia.
Niin olisin varma,
että hänet tuomittaisiin myös Pascale Escarfailin murhasta,
vaikka todisteita ei ollut.
Oikeudenkäynnin alusta lähtien -
painostin häntä joka kerta,
kun hän sekosi sanoissaan.
Sitten huomasin jotain.
Jotain epätavallista, lounasaikaan.
Halusin kysyä Guy Georgesilta asiasta ennen päivän loppua.
Kello oli noin 18.00.
Päätin ristikuulustella häntä.
Sain puheenvuoron.
Nousin ylös.
Guy Georges.
Kuulitte vaateasiantuntijan selittävän aiemmin,
että vaatteet leikannutta veistä -
piti kädessään vasenkätinen henkilö.
Sanoitte olevanne oikeakätinen.
Eikö niin?
Guy Georges sanoo kyllä.
Guy Georges,
oletteko varmasti oikeakätinen?
Ettekö käytä koskaan vasenta kättä?
Hän sanoo ei.
Guy Georges, vastatkaa.
Teettekö kaiken oikealla kädellä?
Ettekö ole molempikätinen?
Vastaus on ei.
Guy Georges,
olen yllättynyt.
Koska asia on näin.
Olen katsonut tarkkaan.
Kun teille ojennetaan kuvia,
otatte ne vastaan oikealla kädellä.
Kun katsotte niitä, teette näin vasemmalla kädellä.
Siirrätte myös mikrofonia vasemmalla kädellä.
Siispä...
Yhtäkkiä -
hän katsoo minuun ja sanoo:
"Koska se on loogista.
Valokuvat, mikrofoni. Mutta..."
Hän nostaa kätensä: "Mutta..."
Mutta mitä, Guy Georges?
Lyöttekö oikealla kädellä?
Hän sanoo kyllä.
Puukotatteko myös oikealla kädellä?
Guy Georges sanoi kyllä.
Hän alkoi ymmärtää, mitä oli juuri tehnyt.
Hän muuttui täysin.
Hymy muuttui irvistykseksi.
Hän oli raivoissaan itselleen ja Solange Doumicille.
Hän katsoi tätä vihaisena.
Hän laski kätensä.
Oikeussalissa oli kuolemanhiljaista.
Hän oli tunnustanut, näytellyt murhan.
Näimme sen.
Näimme todellisen Guy Georgesin.
Tunsimme väkivallan. Tappaja Guy Georgesin.
Kiitos.
Käännyin Guy Georgesin puoleen.
Kysyin häneltä, mitä hän oli tarkoittanut.
Odotimme hänen sanovan:
"Katutappeluissa..."
Vanha Guy Georges oikeudenkäynnin aiemmilta päiviltä.
Hän hyppäsi tuolista ylös vastatakseen.
Hän huusi ja osoitti minua.
Kasvot olivat vihan vääristämät.
Hän huusi:
"Hän houkutteli minut ansaan. Tämä on vain peliä hänelle!"
Doumic vastasi: "Tämä ei ole peliä.
Tämä on liian tuskallista.
Mutta pidin sitä tunnustuksena,
kun 15 sekunnin ajan näytitte haluavan tappaa minut."
En hallinnut tunteitani.
Purskahdin itkuun.
Onneksi hiukset olivat edessä.
Mutta padot aukesivat. Istunto päättyi.
Tapasimme hänet takahuoneessa.
Hänen ympärillään olevat vartijat antoivat meidän jutella rauhassa.
Mutta…
Guy Georges ei ollut juttukunnossa.
Hän ei ollut sama Guy Georges.
Tämä ei ollut mies oikeudenkäynnistä.
Tuntui kuin olisin puhunut vääntyneelle rautakangelle.
Tunsin, että kaikki se väkivalta räjähtäisi päin kasvojani.
Se oli sokeaa raivoa.
Vartijat tunsivat varmasti samoin.
Sillä ensimmäistä kertaa -
yksi heistä istui minun ja Guy Georgesin välissä.
Tunsin tapaavani sen Guy Georgesin, jonka uhrit näkivät.
Tajusin yhtäkkiä,
kuinka tuhoisa juttu oli ollut.
Kaikki tuhoutuneet elämät ympärilläni.
Guy Georgesin elämä oli tuhoon tuomittu jo alussa.
Se on kiistatonta.
Vain tuskaa ja tuhoa.
KUUDES PÄIVÄ
Kun oikeudenkäynti jatkui maanantaina,
uskoimme Guy Georgesin puhuvan.
Mitään ei tapahtunut. Todistajanaitio oli tyhjä.
Hän ei suostunut lähtemään vankilasta.
Tuomari määräsi hänet tulemaan oikeuteen.
Hän oli huonolla tuulella.
Hän ei ollut ajanut partaansa.
Hän oli epäsiisti ja todella vihainen.
Tuomari yritti jatkaa oikeudenkäyntiä.
"Guy Georges, kun lopetimme perjantaina,
teillä oli sanottavaa perheille.
Oletteko valmis puhumaan?"
Guy Georges sanoi, ettei ollut.
"Puhun perheille, mutta en näin.
Halveksin oikeutta."
SEITSEMÄS PÄIVÄ
Hän on syyllinen.
ELSA BENADYN ÄITI
Yritän vakuuttaa itselleni, että hän on ihminen, mutta ei hän ole.
En tiennyt, puhuisiko Guy Georges,
mutta toivoin -
ettei edellisviikko toistuisi.
Siinä vaiheessa -
minä ja Alex Ursulet toivoimme vain,
että hän pystyisi selittämään tekonsa.
Sitten häntä ei kutsuttaisi hirviöksi.
Halusimme ymmärtää häntä.
Hänen piti tehdä ainakin se.
Kyse oli hänen tekojensa moraalisuudesta.
Hänen piti pystyä selittämään se -
oikeudelle ja uhrien perheille.
Jos hän on ihminen, hänen pitää pystyä sanomaan,
että hän teki sen.
Tiistai-iltapäivänä Guy Georges oli erilainen.
Hän oli ajellut päänsä.
Vihreä verryttelyasu -
oli vaihtunut siistiin, valkoiseen neuleeseen.
Sisään astui Elisabeth, joka pakeni häneltä vuonna 1995.
Upeat, pitkät punaiset hiukset.
Hänet vietiin Guy Georgesin eteen, ja hän odotti.
Alex sanoi Guy Georgesille:
"Jos sinulla on sanottavaa, sano se nyt.
Sano se perheesi takia.
Kerro, hyökkäsitkö Elisabethin kimppuun."
Guy Georges -
sanoi kyllä. Hän katsoi alas ja sanoi kyllä.
Tuskin kuulimme sitä. Se oli kuiskaus.
Ursulet jatkoi:
"Tapoitko sinä nti Escarfailin?"
"Kyllä."
"Tapoitko Cathy Rocherin?"
"Kyllä."
Se oli kuin litania.
Ursulet sanoi jokaisen uhrin nimen.
"Tapoitko nti Sirottin, nti Bénadyn..."
"Kyllä, kyllä."
Ne sanat tulivat syvältä.
Oikeussalissa oli kuolemanhiljaista.
Edes kärpänen ei surissut.
Kuulimme -
Guy Georgesin puhuttua -
vain uhrin äidin sanat.
Hän sanoi kiitos.
Sanoin kiitos.
Mies nyökkäsi.
CATHY ROCHERIN ÄITI
Olen nyt hämilläni -
mitättömän keskustelun takia.
Kiitin tyttäreni tappajaa.
Se vain tuli ulos suustani.
En ajatellut sitä.
Uhreista päätellen Guy Georges jahtasi -
19-32-vuotiaita naisia. Laaja ikähaarukka.
Fyysisillä piirteillä ei ollut väliä.
Brunetteja, blondeja, punapäitä.
Pitkiä ja lyhyitä.
Kukaan ei ollut masentunut, työtön, yksinäinen -
tai huonossa kunnossa.
Tasapainoisia naisia, joilla oli kunnianhimoa ja poikaystäviä.
Hän kertoi, että naisten energia oli laukaisin.
Mitä energisempiä he olivat, sitä enemmän he vetosivat häneen.
Hän sanoi,
että nähdessään heidät kadulla -
hän tunsi vetoa heidän energiaansa.
Se energia oli puoleensavetävää.
Se herätti hänet.
13. PÄIVÄ
Se oli odottamatonta.
Se ei mennyt suunnitelmien mukaan.
Päätimme olla hänen rinnallaan loppuun asti.
Jos en olisi pitänyt hänen puoliaan,
se olisi tarkoittanut,
että hylkäsin hänet.
Nainen olisi taas hylännyt hänet.
Se oli sietämätöntä.
Tietenkin siis vetosin hänen puolestaan.
Arvoisa tuomari.
Hyvät naiset ja herrat.
Olen tänään ensimmäisenä edessänne.
Vetoan Guy Georgesin puolesta.
Puolustan sellaista, jota ei voi puolustaa.
Haluan puhua teille, Guy Georges.
Haluan sanoa,
että olette ehkä psykopaatti,
mutta ette syntynyt sellaiseksi.
Psykopaatiksi ei synnytä vaan tullaan.
Tuomio ei tule yllätyksenä.
En tiedä, mitä tulevaisuus tuo tullessaan.
Tulevaisuutenne on erilainen.
Mutta te päätätte siitä itse.
14. JA VIIMEINEN PÄIVÄ
Oikeudenkäynti jatkui klo 16.42.
Tuomari julisti Pariisin rikosoikeuden päätöksen.
"Guy Georges,
teidät tuomitaan elinkautiseen vankeuteen -
vähintään 22 vuodeksi."
Oikeussalissa halattiin ja suudeltiin.
Kuului jopa naurua.
Sitten se oli ohi.
EPILOGI
OLEN SINULLE VELKAA.
VEIN SINULTA TODELLA PALJON.
ÄLÄ OLE SURULLINEN KUUNTELEMME LINTUJEN LAULUA
En ollut oikeudessa.
Kuulin siitä jälkeenpäin. Tunteeni olivat pinnassa.
Hän pyysi uhreilta anteeksi.
Koska en ollut paikalla,
ajattelin anteeksiantoa.
Tajusin, että en voi antaa hänelle anteeksi.
Hän hyökkäsi Hélènen kimppuun, ei minun.
Päätin kirjoittaa hänelle.
HRA GEORGES, GUY
Hän vastasi kirjeeseen.
HYVÄ ANNE,
EN HALUA VALEHDELLA SINULLE,
MINÄKÄÄN EN NUKKUNUT SINÄ YÖNÄ.
TAJUAN, ETTÄ PUHUN AVOIMESTI.
KUIN OLISIT YSTÄVÄNI.
OLEN SINULLE VELKAA.
VEIN SINULTA TODELLA PALJON.
Anne antoi miehen kirjeet minulle.
Kuin perinnön.
Hän pyysi minua kysymään,
voisivatko psykiatrit kirjeiden avulla -
yrittää ymmärtää Guy Georgesia.
Nähdä hänet -
enemmän kuin tappajana. Älykkäänä ihmisenä,
joka ymmärtää, kuka on ja mistä tuli.
EN MENETÄ TOIVOA
SUORAAN VANKILAAN
KERRO, MITÄ TEHDÄ
Voimme oppia Guy Georgesin kirjeistä,
jotta muut Guy Georgesit, joita on paljon,
eivät ryhtyisi toimeen. Se on nyt tärkeää.
ENNALTAEHKÄISYÄ
Miten tunnistaa heidät ja auttaa heitä -
käsittelemään tuskaansa muuten kuin murhaamalla.
OLET YSTÄVÄLLINEN, ANNE
On epätavallista,
että äiti kirjoittaa tyttärensä murhaajalle.
Hän uskoo pelastukseen.
Anne uskoo, että Guy Georgesin -
voi vielä pelastaa.
Että häntä voidaan hoitaa.
Hänelle voi antaa terapiaa.
Anne uskoo niin.
Tämä puu on saksanpähkinä.
Sekin on kärsinyt. Se on leikattu.
Se on kaunis. Hélène.
Haluan jakaa tietoa.
Kannustaa ahkeruuteen ja anteliaisuuteen.
En halua levittää vihaa. En todellakaan.
Se ei sovi minulle.
Tässä. Matkamuisto.
Niitä ei ole paljon.
Täällä on rauhallista.
Surusta voi luoda jotain uutta.
Sen haluan näyttää ihmisille.
UHRIEN PERHEIDEN SINNIKKYYDEN ANSIOSTA -
RANSKA SAI VIIMEIN DNA-TIETOKANNAN VUONNA 1998.
SATOJA TAPAUKSIA SAATIIN RATKAISTUA.
Tekstitys: Katri Martomaa