Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- סרט תיעודי מקורי של NETFLIX -‬
‫- דם -‬
‫- חדר רחצה -‬
‫- דם -‬
‫- משטרה -‬
‫- מערכה ראשונה, המצוד -‬
‫בשמונה ביולי, 1995, בלילה,‬
‫ישנתי ממש לא טוב.‬
‫- אן גוטייה -‬
‫התעוררתי בסביבות 5:30 בבוקר‬
‫עם תחושת חרדה.‬
‫אני לא בטוחה איך לתאר את זה, אבל התחושה‬
‫הייתה חזקה מאוד וקשה.‬
‫הסתכלתי בשעון שלי,‬
‫וחיכיתי עד 8:30‬
‫לפני שהתקשרתי להלן.‬
‫- הלן -‬
‫ואז קרה משהו יוצא דופן.‬
‫גבר ענה.‬
‫חשבתי שטעיתי במספר.‬
‫ניתקתי.‬
‫התקשרתי שוב, ושוב ענה לי גבר.‬
‫שאלתי, "מה קורה?" הוא היה כבאי.‬
‫בשלב הזה,‬
‫אני זוכרת שאמרתי, "תן לי לדבר עם בתי.‬
‫מה קורה?"‬
‫והאיש אמר לי…‬
‫אני עדיין יכולה לשמוע את קולו…‬
‫"לא, גברתי, זה בלתי אפשרי."‬
‫-"זה נגמר?"‬ ‫-"כן, זה נגמר."‬
‫- פריז -‬
‫- פריז-מזרח-בוביני -‬
‫בדרכנו לפריז, עצרנו תכופות‬
‫בכל תחנות המנוחה כדי להתקשר שוב.‬
‫לא הייתה תשובה.‬
‫חצינו את כל הקילומטרים האלה‬
‫בלי לדעת.‬
‫היה רק האיש ההוא שאמר לי,‬ ‫"כן, גברתי, זה נגמר". נקודה.‬
‫עקבנו אחרי ניידת המשטרה והגענו‬
‫אל מטה המשטרה המפורסם בקה דס אורפוור 36.‬
‫ברור ששאלתי אותם מה קרה וכו'.‬
‫- "חדר המדרגות בקומה הראשונה‬ ‫מול דלת הכניסה של הקורבן" -‬
‫הרגשתי את הדקירה בלבי.‬
‫ממש שם.‬
‫- הסכין -‬
‫- דם, שולחן, סכין -‬
‫- חדר שינה, כניסה -‬
‫- כרית, מוצג מספר אחת, מיטה -‬
‫- פרינקינג הלן -‬
‫- בת 27‬ ‫סטודנטית לפסיכולוגיה -‬
‫- שמונה ביולי, 1995 -‬
‫- אני לא רוצה לשקר לך, -‬
‫- גם אני לא ישנתי בשבעה-שמונה ביולי. -‬
‫- קה דס אורפוור -‬
‫- המשטרה הלאומית‬ ‫המשטרה, תפקיד לגבר -‬
‫- המשטרה, תפקיד לגבר -‬
‫אבי וסבי היו שוטרים.‬
‫אבל אני מודה‬
‫שתמיד…‬
‫- מרטין מונטיי -‬
‫נמשכתי לעבודה פעילה.‬
‫- השוטרת בחצאית תפסה את החונק -‬
‫מעולם לא התלבשתי כמו גבר.‬
‫- שוטרת -‬
‫הייתי האישה הראשונה שעמדה בראש חטיבת הפשע.‬
‫זו יחידה מובחרת, הטובה בצרפת‬
‫מבחינת חקירות פליליות.‬
‫- הגברת במטה המשטרה -‬
‫התחלתי לנהל את חטיבת הפשע‬ ‫בראשית פברואר 1996.‬
‫- חטיבת הפשע -‬
‫חטיבת הפשע סיפרה לי מייד‬
‫על הרציחות של הצעירות.‬
‫הם זרקו ערמת תיקים על השולחן שלי‬ ‫ואמרו לי לטפל בזה.‬
‫שני מקרים התבלטו מייד:‬
‫אנייס נישקמפ.‬
‫- אנייס נישקמפ 10.12.1994 -‬
‫- אנייס -‬
‫- חדר השינה של אנייס נישקמפ -‬
‫- בת 32‬ ‫מעצבת פנים -‬
‫- הלן פרינקינג -‬
‫- אנייס נישקמפ -‬
‫המקרה האחר היה הלן פרינקינג.‬
‫היא…‬
‫נרצחה בתנאים שהזכירו‬
‫את המקרה של נישקמפ.‬
‫על גופתה ראו‬
‫פצעים דומים ביותר.‬
‫היינו צריכים לתפוס את החלאה שעשה את זה.‬
‫רצינו לנקום את מותן.‬
‫בוא לא נכביר מילים.‬
‫זו המוטיבציה שלך.‬ ‫כך זה אצל כולם, לא רק אצלי.‬
‫זה הופך למסע אישי.‬
‫במילים אחרות,‬
‫זה היה או הוא או אנחנו.‬ ‫היינו חייבים לנצח, לתפוס אותו.‬
‫- קורבן: הלן פרינקינג‬ ‫נולדה 12/02/67 בהולנד -‬
‫- הלן פרינקינג -‬
‫הלן הייתה הרביעית מבין שישה ילדים.‬
‫השמש השפיעה עליה מאוד.‬
‫השם "הלן" נגזר מ"הליוס", השמש.‬
‫ב-1995 היא הייתה כמעט בת 27.‬
‫היא רצתה לנסוע לפריז ללמוד פסיכולוגיה.‬
‫- שני סימנים לבנים -‬
‫במקרה של פרינקינג,‬
‫היה לנו מזל שהיה לנו DNA.‬
‫זה נכון גם לגבי נישקמפ.‬
‫זרע נמצא על גופתה.‬
‫- חטיבת הפשע -‬
‫ואז נמסרה לי הודעה של עדה.‬
‫אליזבת הותקפה‬
‫ונמלטה מהתוקף שלה.‬
‫- סכין קצבים‬ ‫צוואר -‬
‫- אליזבת 16.6.1995 -‬
‫- רו דה טורנה -‬
‫הוא קשר אותה וסתם את פיה.‬
‫כשהוא הלך לכבות את האור,‬
‫שהיה למעלה כי זה היה דופלקס,‬
‫היא ברחה מאחר שחדר השינה‬
‫היה בקומת הקרקע.‬
‫היא הצליחה להשתחרר ולברוח.‬
‫היא הייתה עדה חשובה בחקירה.‬
‫- בת 23‬ ‫מרפאת בעיסוק -‬
‫היה לנו גם DNA‬
‫כי הוא עישן‬ ‫ומצאנו בדל סיגריה מסוג "וינסטון".‬
‫הצלחנו לקשר בין שלושת המקרים‬
‫כי הייתה התאמת DNA.‬
‫- DNA של גבר -‬
‫ה-DNA סומן כ-ר"ס, "רוצח סדרתי",‬
‫כי שלוש זירות הפשע היו קושרות.‬
‫אבל למרבה הצער,‬ ‫בניגוד לאנגלים שכבר היה להם מאגר נתונים,‬
‫לנו לא היה מאגר דומה.‬
‫אילו היה לנו מאגר נתונים,‬
‫אולי כבר היינו עוצרים אותו ומזהים אותו.‬
‫אבל לא היה לנו.‬
‫- DNA של גבר אלמוני -‬
‫גיליתי שיש ניצולה.‬
‫בחורה בשם אליזבת.‬
‫לפני הרצח של הלן,‬
‫היא הצליחה לברוח מאותו התוקף.‬
‫ה-DNA היה זהה. זה היה מדהים.‬
‫העדות שלה עזרה מאוד.‬
‫היא הצליחה ליצור‬
‫קלסתרון משטרתי.‬
‫היא תיארה גבר מצפון אפריקה.‬
‫היא הייתה מרוצה מאוד מהקלסתרון הזה.‬
‫ככה היא באמת ראתה אותו.‬
‫הייתה לו תספורת גלח, אז בדקנו חיילים,‬
‫בתי כלא, לגיון הזרים, כבאים, משטרה.‬ ‫הוא היה אתלטי.‬
‫הבנתם את הרעיון.‬
‫טיפוס שרירי.‬
‫ראינו גם שהנשים הותקפו‬
‫בשעות הערב או בלילה,‬
‫אז בדקנו אנשים שעבדו לילות.‬
‫בדקנו נהגי מוניות וכדומה.‬
‫כל דבר שתאם לתצפיות שלנו‬
‫ולעדותה של הצעירה.‬
‫למעשה, היא הייתה אמיצה מאוד.‬
‫היא יצאה לפריז עם היחידה.‬
‫בייחוד לרובע ה-11,‬
‫כדי לבדוק אם הם עשויים להיתקל בבחור.‬
‫- טביעת רגל בדם -‬
‫גיליתי בתחילת הדרך‬
‫שהוא השאיר טביעת רגל‬
‫בדם שליד המיטה.‬
‫הסתבר שהאצבע השנייה שלו‬
‫הייתה ארוכה יותר מהבוהן.‬
‫- מבוקש -‬
‫מסתבר שזה די נפוץ,‬
‫להרבה אנשים יש את זה.‬ ‫זה נקרא כף רגל מצרית.‬
‫כל החשודים שלנו חלצו נעליים‬
‫כדי שנבדוק את הרגליים שלהם.‬
‫חיפשנו רמזים זעירים‬
‫כי לא היה לנו יותר מדי מידע לפעול לפיו.‬
‫ראיתי את הבחור בכל מקום.‬
‫ראיתי אותו כנהג אוטובוס.‬
‫ראיתי אותו בכל מקום.‬
‫הדירה של הבת שלי נמצאת ממש מעל הדלת ההיא.‬
‫- אן גוטייה -‬
‫הדלת הזאת.‬
‫הבת שלי הייתה כאן והבחור היה שם.‬
‫השומר ראה אותו משם.‬
‫הייתי חייבת למצוא אותו.‬
‫פשוט הייתי חייבת למצוא אותו!‬
‫הלכתי לרחוב של הלן‬
‫ושאלתי את כל בעלי החנויות‬
‫אם הם שמעו על זה.‬
‫אנשים לא ידעו!‬
‫המשטרה לא בדקה את הרחוב או השכונה של הלן.‬
‫זה היה הלם.‬
‫היא הייתה מעורבת מאוד.‬ ‫היא עקבה אחרי זה מקרוב.‬
‫היא רצתה לחקור איתנו.‬
‫היה קשה לסלק אותה.‬
‫אי אפשר לעשות את זה.‬
‫כל זה קשור לתיק.‬
‫הייתי הקוץ בתחת שלא מרפה,‬ ‫אבל אני לא מתחרטת.‬
‫רציתי לבצע חקירה משותפת.‬
‫זה דבר טוב, נכון?‬
‫"עשית את זה ואת זה, אבל עשית את זה?"‬
‫ברור שנמאס להם מזה.‬
‫אבל לא ויתרתי.‬
‫מההתחלה לא הפסקתי להציק.‬
‫העניין הוא שהיא הייתה צריכה להבין‬
‫שלא ישבנו בחיבוק ידיים.‬
‫חיינו ונשמנו את תיקי החקירה האלה.‬
‫הם היו איתנו 24 שעות ביממה.‬
‫העבודה הייתה ענקית!‬
‫נכון, לא מצאנו אותו.‬
‫אישה, אימא,‬
‫היא נופלת וסובלת.‬
‫ואז היא קמה ונלחמת!‬
‫זו האמת.‬
‫- הודעת עדה‬ ‫אליזבת א' -‬
‫- קראי לי פלו -‬
‫היא גילתה, ללא ספק דרך אליזבת,‬
‫שהוא הזכיר את השם פלו, פלוריאן או משהו.‬
‫הייתי רואה "פלו" על משאיות.‬
‫זו הייתה חברת משאיות.‬
‫- על גבי משאיות רבות? -‬
‫עקפתי משאיות רבות כל כך‬ ‫רק כדי לבדוק את הנהגים!‬
‫הייתי עוצרת באתרי מנוחה‬
‫כדי לבחון את הנהגים.‬
‫מאוחר יותר גיליתי ש"פלו"‬
‫זה גם שמה של מסעדה.‬
‫אז חשבתי שזה מישהו‬
‫שעובד במסעדת "פלו".‬
‫זו הייתה רשת פופולרית בפריז.‬
‫הייתה מסעדה אחת בשדרה‬
‫שבה היא הלכה הביתה באותו לילה.‬
‫וידאתי שהם ילכו ויבדקו‬
‫את רשימות העובדים וכדומה.‬
‫לחצתי עליהם קצת.‬
‫היא אמרה לשופט‬
‫שאולי כדאי ש…‬
‫נבדוק את הכיוון הזה,‬
‫אז חקרנו…‬
‫חבורה של עובדים‬
‫ממסעדות "פלו".‬
‫- 595 תיקים -‬
‫שום דבר לא יצא מזה. שום דבר.‬
‫- 31 באוגוסט, 1997 -‬
‫הנסיכה מוויילס מתה אמש‬
‫בתאונת דרכים בפריז מתחת לגשר אלמה.‬
‫היא הייתה עם החבר שלה, דודי אל-פאייד,‬ ‫שגם הוא נהרג.‬
‫חטיבת הפשע, בראשות האישה, מרטין מונטיי,‬
‫תוביל את החקירה. היא הגיעה לזירה מייד.‬
‫זה היה קשה מאוד ומלחיץ.‬
‫כבר היינו מוצפים בחטיבת הפשע.‬
‫לא היינו צריכים גם תאונת דרכים.‬
‫אבל כשזו הנסיכה מוויילס,‬ ‫אי אפשר להתעלם מזה.‬
‫זה בלתי אפשרי. יש לחץ‬
‫מדרגי השלטון הגבוהים ביותר.‬
‫היינו צריכים להזיז שמיים וארץ,‬ ‫אם אוכל לנסח זאת כך. כך היה.‬
‫אמרתי לחבר'ה שזו העבודה שלנו.‬
‫זה פשוט כך.‬
‫ארגנתי לזה צוות באופן מיידי,‬
‫אבל ברגע שיכולנו, חזרנו לתיקים שלהם,‬
‫כי למרות שהתאונה הזאת‬ ‫כללה מוות של אישה וגבר,‬
‫הנסיבות לא היו מטרידות.‬
‫בעוד שכאן היו לנו בחורות מתות,‬
‫ומעל לכול, בחור שהסתובב חופשי!‬
‫ועדיין לא מצאנו אותו.‬
‫- מגאלי -‬
‫- מסדרון‬ ‫דלת כניסה -‬
‫ב-23 בספטמבר, 1997, קיבלנו שיחה.‬
‫בחור צעיר מצא…‬
‫- רח' ד'אוטפול -‬
‫את ארוסתו בביתה‬
‫שברובע ה-19.‬
‫הלכנו מייד אל דירתה.‬
‫- סימני דם‬ ‫חדר אוכל -‬
‫- וילון, דם‬ ‫חדר שינה -‬
‫- ארון מסמכים‬ ‫טלפון -‬
‫כשנכנסתי, פשוט קפאתי.‬
‫חשבתי, "אין מצב, הוא חזר לסורו".‬
‫- סירוטי מגאלי -‬
‫- בת 19‬ ‫סטודנטית -‬
‫הוריה של מגאלי סירוטי היו מחוץ לבניין.‬
‫זה היה מופע אימים.‬
‫כשאת מתעוררת באמצע הלילה ואת רואה‬
‫את פניה בארון הקבורה שלה…‬
‫- שנטל סירוטי -‬
‫כל מה שאת יכולה לחשוב עליו‬ ‫זה כמה שהיא ודאי סבלה.‬
‫מה עוד אפשר לומר?‬
‫איך היא ודאי סבלה!‬
‫מגאלי הייתה מכה נוראית.‬
‫ידעתי מייד שזה הוא. זה היה ברור כשמש.‬
‫ברור כשמש.‬
‫כבר היה מאוחר מדי לבת שלי,‬ ‫אבל אסור שיהיו אחרות.‬
‫- מגאלי סירוטי -‬
‫- אנייס נישקמפ - הלן פרינקינג‬ ‫אליזבת -‬
‫חברים קרובים אמרו לי,‬
‫"תקשיבי, את לא שוטרת,‬
‫או עורכת דין. את לא זה ולא זה.‬
‫את אימא, אז בקרי את האימא".‬
‫הלכתי לבקר את האימא.‬
‫וזאת הייתה…‬
‫פגישה וצאת דופן.‬
‫הבחורה הצעירה, הקורבן, מגאלי…‬
‫היא הייתה מאורסת, עמדה להתחתן.‬
‫כשהגענו לזירת הפשע‬
‫של מגאלי סירוטי,‬
‫זו לא הייתה סטירה בפרצוף, זה היה פטיש.‬
‫היא מתה כי לא עצרנו אותו.‬
‫אלוהים אדירים, מה פספסנו?‬
‫אנחנו קורעים את התחת בתיק הזה!‬
‫איפה הרמז לפענוח? מה זה יכול להיות?‬
‫למה הבחורה הזאת מתה?‬
‫הבחור עדיין חופשי.‬
‫אנחנו צריכים לפעול מהר ולהיות ערניים יותר.‬
‫אם הוא עדיין בחוץ,‬ ‫הוא עלול לעשות את זה שוב בקרוב!‬
‫זהו.‬
‫אני עיתונאית, אני עוסקת בשוטרים,‬
‫משטרה, פושעים, שודדים.‬
‫בזמנו, כתבת לענייני פשע,‬
‫זה לא היה קיים.‬
‫אני הייתי הראשונה.‬
‫- פטריסיה טורנשו -‬
‫השוטרים ראו בי בחורה קטנטנה,‬
‫כתבת סקרנית שתוקעת את האף.‬
‫היה לי סגנון מסוים.‬
‫חצאית מיני, ז'קט אופנוענים, נעלי עקב.‬
‫- האבנים המתגלגלות -‬
‫השוטרים במטה לא הצליחו להבין אותי!‬
‫בהתחלה, שיחקתי אותה תמימה.‬
‫מהר מאוד הם הבינו שאני לא כל כך תמימה.‬
‫בסוף ספטמבר 1997,‬
‫פגשתי שוטר מחטיבת הפשע.‬
‫השוטר אמר לי,‬
‫"ב-23 בספטמבר קיבלנו תיק‬
‫על אישה צעירה בשם מגאלי סירוטי.‬
‫העבריין קשר אותה ואנס אותה.‬
‫זה היה פשע נוראי.‬
‫והפשע הזה‬
‫אולי קשור למקרי הרצח-אונס האחרים".‬
‫אמרתי, "באמת?‬
‫איך אתה יכול להיות בטוח שזה אותו בחור?"‬
‫הוא אמר, "אצל מגאלי, אנחנו לא בטוחים.‬
‫אותו אופן פעולה. אנחנו מחכים ל-DNA.‬
‫אך באשר לשתי קורבנות הרצח האחרות‬
‫ולניצולה, יש לנו DNA.‬
‫אנחנו בטוחים שזה אותו הבחור".‬
‫- DNA של אלמוני (ר"ס) -‬
‫- (ר"ס) סוג דם B -‬
‫- DNA של גבר עם DNA של הקורבן -‬
‫- DNA של גבר אלמוני -‬
‫"חייבים לפרסם את הסיפור!"‬
‫אמרתי, "אני רוצה לספר אותו".‬
‫הוא אמר, "עוד לא!‬
‫את עלולה להרוס את החקירה.‬
‫הבחור הזה מסוכן מאוד.‬
‫אני מקווה שלעולם לא תצטרכי‬ ‫לראות זירת פשע כזאת.‬
‫בבקשה, הבחור הזה חופשי, אני מתחנן,‬
‫עדיין אל תפרסמי את הסיפור".‬
‫כיבדתי את זה.‬
‫אני אולי עיתונאית,‬ ‫אבל מעל לכול, אני אזרחית.‬
‫לא רציתי שאנס ורוצח נשים‬
‫יסתובב חופשי ברחובות ויחמוק ממעצר‬
‫בגלל מה שכתבתי.‬
‫שם היינו. הוא חזר לפעול.‬
‫היינו צריכים לפעול מהר.‬ ‫זה היה מרוץ נגד הזמן.‬
‫- מעבדת מז"פ -‬
‫בזמנו, מחלקת זיהוי פלילי‬
‫הייתה בימי הביניים.‬
‫כלומר, ברצינות.‬
‫בודקים בזירות הפשע שאספו משם דגימות‬
‫היו חבורה של שיכורים ואפסים‬
‫שניסו להיפטר מהם.‬
‫זה היה צריך להיות חדשני,‬ ‫אבל זה לא היה המצב.‬
‫- מעבדת הגנטיקה המולקולרית -‬
‫כדי לפצות על החסרונות האלה,‬
‫חטיבת הפשע פנתה לד"ר פסקל,‬
‫שהיה חלוץ מחקר ה-DNA בצרפת.‬
‫- ד"ר פסקל א'‬ ‫רופא בבית החולים -‬
‫מרטין מונטיי וחטיבת הפשע‬ ‫בטחו לחלוטין בד"ר פסקל.‬
‫הוא ניתח, מקרה אחר מקרה,‬
‫דגימות שנלקחו מזירות פשע.‬
‫עקבות של זרע, דם ושיער.‬
‫הוא השווה בין אלה לבין ה-DNA של האלמוני‬
‫שד"ר פסקל כינה ר"ס…‬
‫- DNA (ר"ס) -‬
‫כי זה היה ה-DNA הראשון‬ ‫של רוצח סדרתי בצרפת.‬
‫הוא נאבק לצד חטיבת הפשע‬
‫למען הקמת מאגר נתוני DNA.‬
‫הרבה צרפתים התנגדו לזה.‬
‫הרעיון עורר בהם פחד.‬
‫מאגר נתוני ה-DNA הזה‬
‫הוא תקדים מסוכן.‬
‫זה עלול להוביל למאגר DNA ארצי.‬
‫מדרון חלקלק.‬ ‫-ה-DNA שלך, ההיסטוריה שלך…‬
‫אני מסכימה איתך לחלוטין.‬
‫אני מתנגד למאגר הזה!‬
‫- אסטל -‬
‫- מחוץ לרו דה לה פורז' רויאל 12‬ ‫הרובע ה-11 בפריז -‬
‫- הצהרת המשטרה -‬
‫ב-16 בנובמבר, 1997,‬
‫מצאו קורבן נוסף ברובע ה-11.‬
‫- בת 25‬ ‫מזכירה -‬
‫תראה כמה הצעירה הייתה יפה.‬
‫גם האחרות. כולן היו יפות כל כך.‬
‫זה באמת…‬
‫אלוהים.‬
‫חיים שנהרסו לחלוטין.‬
‫זה נורא!‬
‫- מגד אי.‬ ‫רישר -‬
‫שמה היה אסטל מגד.‬
‫להורים שלה היה מפתח לדירה שלה.‬
‫כשהיא לא ענתה, הם הלכו לשם‬
‫ומצאו את בתם‬
‫עירומה ומכוסה בדם.‬
‫היו לה פצעים בצוואר ופצעי דקירות.‬
‫מצאנו את אותם הבגדים החתוכים.‬
‫- קומת ביניים -‬
‫זה היה…‬
‫מבחינתי זו הייתה חתימה. ברורה מאוד.‬
‫- מציאת תיק עם חולצה אפורה -‬
‫מצאנו סווטשירט.‬
‫סווטשירט בגודל גדול, עם נתזי דם.‬
‫היה ברור שנמצא DNA.‬
‫החולצה הייתה מכוסה בדם ובזיעה.‬
‫התאמנו אותם עם המקרים האחרים‬ ‫שבהם מצאנו DNA.‬
‫- אסטל מגד -‬
‫לא יכולתי להגיד כלום.‬
‫אני מבינה היטב‬
‫שהמשטרה הייתה חייבת‬
‫לשמור על סודיות. כיבדתי את זה.‬
‫מאה אחוז.‬
‫אבל כשיש שתי בחורות‬
‫שנרצחו באותו האופן‬
‫כמו הבת שלי,‬
‫אז אמרתי,‬
‫"התקשורת".‬
‫אני יכולה לאשר שעד סוף יולי 95',‬
‫הרשויות ידעו שהן מתמודדות‬
‫עם רוצח סדרתי.‬
‫אדם מסוכן ביותר,‬
‫שכמו כל רוצח סדרתי,‬
‫עלול להרוג שוב.‬
‫רוצח סדרתי מסתובב בבירה.‬
‫…רוצח סדרתי.‬ ‫-…רוצח סדרתי.‬
‫הרוצח הסדרתי ממזרח פריז…‬
‫קלסתרון המשטרה מבוסס על ההודעה‬
‫של אישה אחרת שנמלטה מתקיפה זהה.‬
‫אן גוטייה, אימא ומשפחתה, נפגשים עם השופטת.‬
‫הם רוצים לדעת אם המשטרה תעצור סוף סוף‬
‫את הרוצח הסדרתי שרצח את הלן.‬
‫האם הם יתפסו אותו? אני מקווה.‬
‫אנחנו ממשיכים לקוות.‬
‫אי אפשר להתאבל כראוי‬
‫עד שהצדק ייעשה.‬
‫אן גוטייה כעסה מאוד. היא אמרה,‬
‫"שני המקרים האחרונים,‬
‫מגאלי סירוטי ואסטל מגד‬ ‫לא היו אמורים לקרות.‬
‫זו שערורייה ואני מדברת עכשיו‬
‫כדי להזהיר את נשות פריז כדי שיגנו על עצמן‬
‫ולא יהיו לטרף של הטורף הזה".‬
‫רוצח סדרתי לא יכול לעצור.‬
‫הוא לא יעצור עד שיעצרו אותו.‬
‫- פחד בעיר -‬
‫אנשים מדברים, הם פוחדים.‬
‫הם קונים את העיתון כדי לראות את הקלסתרון.‬
‫הם רוצים לעזור לקדם עניינים ולתפוס אותו.‬
‫פריז הייתה בהיסטריה.‬
‫החשיפה שקיים רוצח סדרתי במזרח פריז‬
‫יחד עם הסיקור התקשורתי של אן גוטייה,‬
‫גרמו לכך שנשות פריז הצעירות פחדו!‬
‫- פי דו קלוור -‬
‫אני די מודאגת.‬
‫כשאני נכנסת לבניין שלי,‬
‫אני דואגת לסגור את הדלת מאחוריי.‬
‫לוחות ההודעות האלקטרוניים בפריז‬
‫הזהירו צעירות, "אל תלכו הביתה לבד.‬
‫בקשו ממישהו שייקח אתכן, מונית או חבר…"‬
‫בלש אמר לי, "פטריסיה, תיזהרי.‬
‫אם לוקח לדלת שלך 15 שניות להיסגר,‬
‫גבר יחמוק פנימה".‬
‫- פחד בבסטיליה -‬
‫אני מודה‬
‫שלא שמחתי שזה יצא.‬
‫זו הייתה היסטריה.‬
‫זה מה שזה היה.‬
‫בצרפת אין הרבה רוצחים סדרתיים.‬
‫זו לא ארצות הברית.‬
‫היה הרבה לחץ, אנשים רצו עוד ועוד.‬ ‫הכדור התגלגל.‬
‫למשטרה יש קלסתרון‬ ‫של גבר בן 30 עם שיער כהה.‬
‫כמה פרטים מקשרים‬ ‫בין מקרים קודמים למקרים בהווה.‬
‫המשטרה זהירה,‬
‫פשעי מין ורצח היו נדירים בפריז,‬
‫עד עכשיו.‬
‫המונח "רוצח סדרתי" עצמו‬
‫היה טאבו מבחינתם.‬
‫ד"ר פסקל קרא ל-DNA ר"ס,‬
‫אבל השוטרים לא השתמשו במונח הזה.‬
‫זה פלוס זה פלוס זה שווה רוצח סדרתי.‬
‫אבל בצרפת אנחנו חושבים שאנחנו חכמים,‬
‫אז זה פשוט לא יכול להיות רוצח סדרתי.‬
‫אין לנו כאלה כאן.‬
‫זה הזכיר יותר מדי‬
‫רוצחים סדרתיים אמריקנים שהם שונים מאוד‬
‫עם מספר רציחות גבוה בהרבה.‬
‫- אדמונד קמפר -‬
‫- ג'ון ויין גייסי -‬
‫הם לא הבינו לגמרי,‬
‫מבחינת הפסיכולוגיה או החקירה,‬
‫מהו רוצח סדרתי.‬
‫אז לא היה לנו מאגר נתונים של DNA,‬
‫לא היה לנו מושג‬ ‫בפסיכולוגיה של הרוצח הסדרתי.‬
‫נוסף על כך,‬
‫לא היו הצלבות בצרפת.‬
‫התיקים היו מפוזרים‬ ‫בין הערים ובתי המשפט השונים.‬
‫חלק מהדברים לא עבדו, בחלקם שרר בלגן מוחלט.‬
‫- אוקטובר, נובמבר, דצמבר 1997 -‬
‫בינואר 1998,‬
‫חטיבת הפשע פרסמה תמונה‬
‫של סווטשירט אפור XXL.‬
‫- מאה אחוז כותנה -‬
‫הסווטשירט הוצג בכל מקום.‬
‫"אם אתם מכירים מישהו עם סווטשירט כזה,‬ ‫תתקשרו אלינו".‬
‫כשאתה מצטמצם לכך שאתה מראה סווטשירט‬
‫שיכול להיות של כל אחד,‬
‫אתה כמו טובע הנאחז בקש.‬
‫לחצו עליי,‬
‫ובצדק, כראש חטיבת הפשע.‬
‫אמרתי שוב ושוב,‬
‫רציתי ללחוץ שייצרו מאגר נתונים של DNA.‬
‫- DNA של גבר (ר"ס) -‬
‫- משרדו של השופט תיל‬ ‫שופט בוחן ראשון -‬
‫השופט תיל ואני התראינו לעתים קרובות.‬
‫הוא אמר,‬
‫"אנחנו צריכים להיכנס לכל המעבדות,‬
‫לקחת כל מה שאנחנו יכולים,‬
‫ואז לבצע השוואות.‬
‫נכריח אותם לבצע השוואות‬
‫עם ה-DNA של הרוצח הסדרתי".‬
‫הרשויות המרכזיות היו בהלם.‬
‫הם אמרו שאסור לנו לחפש התאמות.‬
‫לא היה להם מאגר נתונים. נכנסתי בהם בכעס.‬
‫זאת הייתה בושה נוראית.‬
‫אמרתי, "אתם מעדיפים מוות על המצפון שלכם?"‬
‫כי אם היינו זריזים ויעילים,‬
‫היינו יכולים לחפש התאמות‬
‫ואולי אפילו לקבל שם.‬
‫כן, עקפנו את החוק. כולנו היינו בסדר עם זה.‬
‫המטרה קידשה את האמצעים.‬
‫לא פגענו בזהותם של הצרפתים.‬
‫לא עשינו דברים רשעים.‬
‫חיפשנו רוצח סדרתי שפגע בנשים צעירות.‬
‫כבר היו לנו יותר מדי מקרים כאלה.‬
‫היינו צריכים לעשות הכול כדי לעצור אותו.‬
‫אנחנו פותחים תיק,‬
‫קוראים את הקוד הגנטי‬
‫ומשווים אותו ל-DNA האלמוני.‬
‫- קולו של ד"ר פסקל -‬
‫אם המספרים שונים, נחזיר אותו,‬
‫ניקח עוד אחד ונתחיל מחדש.‬
‫יש דרך להצליב בין התיקים?‬
‫לא, למרבה הצער, ללא מאגר נתונים,‬
‫כל תיק מאוחסן בנפרד ויש לבדוק תיק-תיק‬
‫כדי למצוא את הקוד הגנטי.‬
‫- ינואר 1998, פברואר 1998 -‬
‫- מרץ 1998 -‬
‫זה היה ב-24 במרץ, 1998.‬
‫קיבלתי שיחה מד"ר פסקל.‬
‫הלב שלי קפץ. חשבתי, "אלוהים!"‬
‫זה לא שמעולם לא התראינו במטה.‬
‫אבל יכולתי לראות שמשהו קרה.‬
‫הוא אמר, "יש לי חדשות טובות ורעות".‬
‫אמרתי, "תן לי את החדשות הטובות!"‬
‫הוא אמר, "זיהינו אותו".‬
‫- זיהוי של DNA אלמוני -‬
‫- DNA של גי ז'ורז' -‬
‫- מבדל הסיגריה -‬
‫- גי ז'ורז' -‬
‫- דגימות נרתיק -‬
‫- גי ז'ורז' -‬
‫- DNA של גבר: גי ז'ורז' -‬
‫זו הייתה…‬
‫גאולה. איזו תחושת הקלה.‬
‫גאולה בלתי ניתנת לתיאור.‬
‫- DNA של גי ז'ורז' -‬
‫- דוקטור א' פסקל‬ ‫בית החולים ננטה -‬
‫"ו…" הוא אמר,‬
‫"החדשות הרעות הן…‬
‫שהרוצח כבר נעצר ב-1995".‬
‫וזה…‬
‫אכן היה הלם.‬
‫בזמנו הוא נחקר בעיקר‬
‫על ידי צוות שטיפל בחקירות‬
‫של צעירות שנרצחו בחניונים.‬
‫- קתי -‬
‫אם חופרים קצת, אפשר למצוא‬
‫כמה קווי דמיון,‬
‫אבל למה חלק נרצחו בחניות ואחרות בדירות?‬
‫היו רמזים, פצעים ובגדים חתוכים.‬
‫- בת 27‬ ‫עוזרת שיווק -‬
‫לא היה זרע, אבל אולי השתמש בקונדום.‬
‫- אלסה -‬
‫- בת 22‬ ‫מזכירת עיתונות -‬
‫היינו משוכנעים שזה הוא,‬
‫החוקרים היו די בטוחים.‬
‫- אנייס נישקמפ -‬
‫- אלסה בנאדי, קטי רושה -‬
‫והיה מקרה ישן בהרבה, מ-1991.‬
‫פסקל אסקרפיי.‬
‫- פסקל -‬
‫- בגדים, פצעים, דם -‬
‫- גופתה של אסקרפיי פסקל -‬
‫- בת 19‬ ‫סטודנטית -‬
‫- פסקל אסקרפיי -‬
‫אמרתי, "טוב, נטפל בזה אחר כך.‬ ‫נתעדכן אחר כך.‬
‫כרגע הדבר החשוב הוא לצוד את החיה הזאת".‬
‫הפצתי את התמונה שלו ברחבי צרפת.‬
‫נאלצנו לפעול מהר.‬
‫החיה שחרה לטרף בעיר.‬
‫האובססיה שלי‬ ‫הייתה לעצור אותו תוך כמה שעות.‬
‫ביקשתי תוספת כוח אדם, וערכנו רשימה‬
‫של כתובות ומקומות שבהם סביר להניח‬
‫שניתקל בגי ז'ורז'.‬
‫הייתה לי משימה דחופה נוספת.‬
‫אמרתי למפקד היחידה‬
‫שאנחנו צריכים להתקשר למשפחות של הקורבנות.‬
‫קיבלתי טלפון מגברת מונטיי.‬
‫"גברת גוטייה, יש לנו שם.‬
‫אבל אל תספרי לאף אחד,‬
‫לא לילדים שלך או למישהו אחר".‬
‫הבנתי את זה.‬
‫הם חיפשו אותו.‬
‫נקווה שהוא לא יהרוג שוב.‬
‫התקשורת עשתה כזה רעש סביב הסיפור.‬
‫ברור שהתקשורת יכלה לחוש‬
‫באנרגיה מסוימת ובהמולה.‬
‫מטה המשטרה היה כמרקחה.‬
‫הם חשו בזה.‬
‫הבוס אמר לי, "העיתונות יודעת".‬
‫ואמרתי, "בבקשה! בבקשה תשתיק אותם!‬
‫בבקשה, בלי דליפות!"‬
‫- 26 במרץ, 1998‬ ‫7:01 בבוקר -‬
‫בוקר טוב.‬ ‫לרוצח הסדרתי ממזרח פריז יש כעת פנים.‬
‫המשטרה החלה במצוד. הישארו עמנו.‬
‫הרוצח הסדרתי במזרח פריז זוהה.‬
‫חטיבת הפשע ידעה את שמו: גי ז'ורז'.‬
‫ואז ההלם!‬
‫כתב פשע, כמוני,‬
‫חשף את שמו של הרוצח לפני שהוא נעצר.‬
‫זה דבר שפשוט לא עושים.‬
‫תאר לעצמך שגי ז'ורז' היה שומע את זה!‬
‫בטלוויזיה או ברדיו או בכל מקום.‬
‫היה באפשרותו לברוח ולסכן את המצוד.‬
‫אבל המשכנו לחפש.‬
‫אתה חייב להבין,‬ ‫מטה המשטרה הוא מכונת מלחמה.‬
‫לא קל להתחמק מאיתנו.‬
‫הייתי אופטימית שנמצא אותו.‬
‫ידעתי שנצליח!‬
‫- אותו היום‬ ‫12:44 בצהריים -‬
‫היו שני שוטרים במארב‬
‫באותו בוקר בתחנת המטרו בלאנש.‬
‫הם כבר היו במקום.‬
‫הם ראו איזה בחור יוצא מהמטרו.‬
‫אחד אמר לחברו,‬
‫"תראה!‬
‫זה הבחור מהתמונה".‬
‫הם הוציאו אותה. "אלוהים, זה הוא! קדימה!"‬
‫הם תפסו אותו ועצרו אותו.‬
‫- מונופרי -‬
‫- החנות שבה גי ז'ורז' נעצר -‬
‫- המאבטח שהיה עד למעצר -‬
‫- מצביע על המקום שבו זה קרה -‬
‫הוא נכנס הבוקר.‬
‫המשטרה עקבה אחריו ושאלה לשמו.‬
‫הם זינקו עליו.‬
‫הם הביאו אותו לכאן והורידו אותו על ברכיו.‬
‫הם לקחו אותו מפה.‬
‫בדיקות DNA הן חד משמעיות,‬
‫מה שמערב אותו‬ ‫בשלושה מקרי רצח וניסיון אחד לרצח.‬
‫עם זאת, גי ז'ורז'‬ ‫אינו דומה לקלסתרון המשטרתי‬
‫שפורסם באופן נרחב במשך חודשים.‬
‫חווינו מספיק מוות וסבל.‬
‫זה טוב.‬
‫עכשיו הוא…‬
‫עכשיו הוא יישפט.‬
‫ואנחנו, המשפחות,‬
‫באמת נוכל להתחיל להתאבל.‬
‫איש זה הסב כל כך הרבה כאב.‬
‫אלוהים.‬
‫היית צריך לנשום עמוק.‬
‫חשבתי, הוא המפלצת שהרגה אותן.‬
‫כל הזמן ראיתי את התמונות של הבנות.‬
‫כל התמונות ההן.‬
‫מבחינתי, זו הייתה מפלצת שעלתה‬
‫במדרגות באותו יום.‬
‫מפלצת אמיתית.‬
‫רק זה עבר לי בראש.‬
‫- ז'ורז' גי‬ ‫15/10/62-‬
‫התמונה החדשה של גי ז'ורז',‬
‫שנעצר אתמול‬ ‫באשמת רצח שלוש צעירות במזרח פריז.‬
‫היום הוא הודה בשתי רציחות נוספות.‬
‫המשטרה חושדת במעורבותו‬ ‫בשני מקרי רצח נוספים.‬
‫עשינו את העבודה שלנו.‬ ‫תפסנו אותו, הוא לא יוכל להרוג עוד.‬
‫לגבי המקרים עם ה-DNA, יכולנו להירגע.‬
‫בשורה התחתונה,‬
‫הוא השאיר ראיות.‬
‫כל מה שהיינו צריכים היה הודאה‬
‫במקרים ללא ה-DNA.‬
‫תפסנו את הבחור!‬
‫תהיתי איזה עורך דין, ככל שיהיה מוכשר,‬
‫יוכל להפריך את התיק.‬ ‫הלכנו לבית המשפט בביטחון.‬
‫- מערכה שנייה‬ ‫המשפט -‬
‫- אני מבין שאני מדבר איתך בפתיחות, -‬
‫- כאילו היית חברה שלי. -‬
‫- 19 במרץ, 2001 -‬
‫עבריין מין הוא חף מפשע עד שתוכח אשמתו.‬
‫מבחינתי זה עניין של אישיות.‬
‫או שאני רוצה להגן על מישהו או לא.‬
‫זה עניין של כימיה.‬
‫אין שום היגיון בדבר.‬
‫כולנו היינו במצב‬
‫שבו אנחנו פוגשים אדם חדש‬
‫והוא מותיר רושם רע.‬
‫אנחנו חושבים איך לעולם לא נרצה‬
‫להיות איתו לבד.‬
‫- פרדריק פונס -‬
‫זה לא היה המקרה.‬
‫כשאתה פוגש את גי ז'ורז',‬ ‫הוא לא נראה מניפולטיבי.‬
‫אתה חושב שהוא ספר פתוח.‬
‫אין לו אג'נדה נסתרת, הוא לא ערמומי.‬
‫ולא אלים.‬
‫- היום הראשון של המשפט -‬
‫אתה יכול לפשוט את הסוודר שלך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל תביט אליי.‬ ‫-מה?‬
‫תביט אליי.‬ ‫-כן, אבל זה קשה.‬
‫אפשר לשבת?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫עורך הדין הנאמן של גי ז'ורז' ‬
‫היה אלכס אורסולה.‬
‫אלכס אורסולה,‬
‫שהוא בעלי לשעבר,‬
‫ביקש ממני להצטרף אליו בתיק‬ ‫כמה שבועות לפני המשפט.‬
‫לשלב אישה בתיק‬
‫היה ללא ספק חלק מאסטרטגיית ההגנה‬
‫שהעלה אלכס אורסולה‬
‫או שיעלה כל עורך דין גבר‬ ‫כשמדובר בתיקי אונס.‬
‫זה דבר בסיסי.‬
‫הוא הציג את התיק‬
‫כמקרה של אדם שהואשם על לא עוול בכפו.‬
‫נמצאו ראיות בכל זירת פשע.‬
‫חלק מהראיות טיהרו את שמו של ז'ורז'.‬
‫למשל, מעולם לא נתגלו‬
‫טביעות יד שלו.‬
‫בזירת פשע אחרת היה טביעה‬
‫של כף רגל מצרית, דבר שאין לו.‬
‫הקלסתרון המשטרתי שהופץ במשך חודשים‬
‫כלל לא הזכיר את גי ז'ורז'.‬
‫- קלסתרון משטרתי 97/225 -‬
‫באופן עקרוני,‬
‫הדעה האישית שלי חסרת חשיבות.‬
‫אני חושבת שהיא כלל לא רלוונטית.‬
‫מה שחשוב זה מה שיש בתיק.‬
‫תחושת הבטן שלי,‬ ‫אם אני מאמינה אם הוא אשם או לא,‬
‫הדעה האישית שלי לא רלוונטית.‬
‫גי ז'ורז' הוא לא מפלצת, הוא אדם.‬
‫זו הבעיה.‬
‫בתוך גי ז'ורז'‬
‫יש אותה האנושיות שיש בתוכי.‬
‫- סולאנג' דומיק -‬
‫בתוכך. בתוך כולנו.‬
‫זה החלק המבעית.‬
‫מפלצת הייתה קלה יותר.‬
‫הבעיה היא שאנחנו קורצנו מאותו חומר.‬
‫וזה מה שכואב כל כך.‬
‫זו התעלומה הגדולה.‬
‫והטרגדיה האמיתית.‬
‫הוא לא מפלצת, אלא אדם.‬
‫הייתי בת 30.‬
‫זה היה המשפט החשוב השני שלי‬
‫כעורכת דין.‬
‫אבל הפעם הגנתי על הקורבנות.‬
‫הוא חייב להפסיק להזיק.‬
‫הצדק חייב להיעשות, נקודה.‬
‫אנחנו יודעים שזה הוא כי יש ראיות.‬
‫זו לא תחושה מטורפת או חשד.‬ ‫אנחנו יודעים שזה הוא.‬
‫אנחנו יודעים שגם מושבעים מושפעים בקלות.‬
‫אילו היה מודה בבית המשפט,‬
‫במקרים שבהם מצאו את ה-DNA שלי, זה אני.‬ ‫אבל לא באחרים".‬
‫חששתי שהמושבעים ירשיעו אותו‬ ‫במקרים עם ה-DNA,‬
‫אבל יזכו באחרים.‬
‫זה יהיה בלתי נסבל.‬
‫כי זו לא תהיה האמת.‬
‫היה המתח הזה.‬
‫זה היה קשה מאוד.‬
‫ישבתי כאן בשורה הראשונה.‬
‫רציתי שגי ז'ורז' יהיה בקו הראייה שלי.‬
‫רציתי לראות את התגובות שלו ולכתוב הכול.‬
‫כל מה שקרה.‬
‫שמות, גישות…‬
‫לא רציתי לפספס שום דבר.‬
‫זו עמדה להיות מלחמה בין שני הצדדים.‬
‫אלכס אורסולה נשבע בפניי ממש לפני המשפט‬
‫שגי ז'ורז' היה חף מפשע.‬
‫שהייתה טעות שיפוטית.‬
‫הוא אמר,‬ ‫"פטריסיה, אני אוכיח את זה בבית המשפט.‬
‫אני נשבע באלוהים שגי ז'ורז' חף מפשע".‬
‫מעולם לא רציתי ללכת למשפט.‬
‫זה לא היה בשבילי.‬
‫המטרה שלי הייתה לעצור אותו‬ ‫ולשלוח אותו למשפט.‬
‫זה לא היה בשבילי.‬
‫- היום השני -‬
‫מחוץ לבית המשפט, הקהל גדל בכל יום.‬
‫בתוך האולם, המתח עולה.‬
‫מהתיבה שלו, גי ז'ורז', הרוצח והאנס,‬ ‫לכאורה, של שבע צעירות,‬
‫מכעיס את המשפחות של הקורבנות.‬
‫כל השבוע הוא ענה לשופט באותה חוצפה,‬
‫"לא הרגתי".‬
‫אני רואה שאין גבול לסטיות של גי ז'ורז'.‬
‫- ליליאן רושה -‬
‫באמצעות הגישה שלו,‬
‫הוא ממשיך לפגוע ולגרום נזק‬
‫לקורבנות ולמשפחותיהם‬
‫שפגועים ביותר וכואבים.‬
‫לחשוב שהוא הכחיש את זה!‬
‫זה היה ממש מזעזע.‬
‫תהית…‬
‫זו הייתה עצה גרועה או שהוא היה משוגע?‬
‫פשוט לא הבנו את זה.‬
‫היינו מופתעים, אבל שלווים.‬
‫אחרי הכול, הוא הודה בכול!‬
‫- קורבן: מגאלי סירוטי -‬
‫- אני רוצה להקל על מצפוני -‬
‫- קורבן: קתרין רושה -‬
‫- אני התוקף -‬
‫- האמת של המקרה הזה -‬
‫אפילו בתיקים ללא ראיות: אסקרפיי,‬
‫מגאלי סירוטי…‬
‫הוא הודה בכול.‬
‫- הודעתו של גי ז'ורז' -‬
‫- פרנסיס בשה‬ ‫פקד במשטרה -‬
‫השוטר פרנסיס בשה,‬
‫הידוע גם כסידני,‬
‫היה הראשון שגרם לגי ז'ורז' להתוודות.‬
‫סידני היה על הדוכן.‬
‫הוא כבר סיפר לי‬ ‫איך הוא גרם לגי ז'ורז' להתוודות.‬
‫הוא לא אמר את זה בבית המשפט,‬ ‫אבל כדי לגרום לגי ז'ורז' לדבר,‬
‫סידני ידע שאסור לגרום לו להרגיש,‬
‫מייד אחרי מעצרו,‬
‫שהוא "אויב הציבור מספר אחת".‬
‫אז סידני‬
‫יצר אווירה‬
‫במשרד שלו במטה.‬
‫הוא השמיע מוזיקת ג'אז.‬
‫הוא הציע לו ויסקי.‬
‫ואז הוא התחיל לשוחח עם גי ז'ורז'‬
‫בצורה מאוד לא רשמית.‬
‫- בחורה בלונדינית… -‬
‫- תפסה את מבטי… -‬
‫גי ז'ורז' מסר לו הודאה‬
‫מופצצת בפרטים. הוא סיפר לו הכול.‬
‫כאילו…‬
‫כאילו היה איש סודו.‬
‫הוא קנה סכין של "אופינל 12"‬
‫וסרט דביק.‬
‫הוא סיים לשתות בירה‬
‫כשאישה צעירה עברה לידו, לבושה כולה בשחור,‬
‫בלונדינית קטנה, בת 19, יפה כמו תמונה.‬
‫גי ז'ורז' סיפר לסידני‬
‫שהוא נמשך לבחורה היפה.‬
‫הוא קם מייד והלך אחרי הבחורה.‬
‫הוא עלה מאחוריה במדרגות,‬
‫איים עליה בסכין והעביר במחיצתה שעות.‬
‫פסקל…‬
‫מדובר בגיבורה, פסקל.‬
‫היא בעטה בו. ‬
‫היא הייתה בגובה 1.6 מ'.‬
‫בת 19, קשורה, עירומה,‬
‫והיא בעטה בו.‬
‫זה הכעיס את גי ז'ורז'.‬
‫ו…‬
‫הפה שלה, כשמצאו אותה,‬
‫כשהמשטרה מצאה אותה,‬
‫לא היה מכוסה, אבל הסרט הדביק השאיר סימנים.‬
‫הפה שלי היה פתוח.‬
‫סידני, השוטר,‬
‫שאל את עצמו שוב ושוב‬ ‫במהלך המצוד בן שבע השנים,‬
‫"מה היא אמרה?‬
‫מה היו המילים האחרונות של פסקל בעת מותה?"‬
‫וגי ז'ורז' אמר,‬
‫"הסרט השתחרר.‬
‫היא הסתכלה עליי ושאלה, 'מה אתה עושה?‬
‫אתה הורג אותי'?"‬
‫וזה…‬
‫סידני נשבר ממה שהוא שמע.‬
‫המילים האחרונות של הקורבן מפי הרוצח שלה.‬
‫סידני שאל מה הוא עשה אחרי זה.‬
‫"שטפתי ידיים בכיור במטבח.‬
‫ראיתי כמה בירות, אז שתיתי אחת.‬
‫לקחתי בירה נוספת ועזבתי."‬
‫- היום השלישי -‬
‫לפעמים אנשים חפים מפשע מתוודים במעצר.‬
‫נראה לכם שאנשים לא מתוודים ואז חוזרים בהם?‬
‫אתם תראו, כשנבדוק את זה,‬
‫כל מקרה לגופו,‬
‫איך הם יצרו פושע.‬
‫הם הגזימו והאשימו אותו‬
‫כמעט בכל הפשעים שהתרחשו בתקופה‬
‫שבמהלכה היה מסוגל לפעול כי לא היה בכלא.‬
‫הוא תמיד טען שהמעצר שלו היה אלים.‬
‫כשהוא הובא למטה המשטרה,‬
‫הוא נאלץ לעלות במדרגות.‬
‫הוא אמר שהוא הוכה אז.‬
‫ומאוחר יותר, במעצר…‬
‫אל תשכח, עורכי הדין לא היו נוכחים בזמנו‬
‫וזה לא צולם.‬
‫הוא אמר שלחצו עליו להודות‬
‫בדברים שהוא לא עשה.‬
‫הוא מעולם לא הוכה!‬
‫הייתה לו פציעת ראש קטנה מאוד ושטחית ביותר‬
‫שמקורה במעצר עצמו.‬
‫סוף הסיפור! בשאר הזמן,‬
‫זה היה משחק פסיכולוגי.‬
‫משחק פסיכולוגי בין החוקרים ובינו‬
‫כדי שיודה.‬
‫ככה. זה הכול.‬
‫אתה לא צריך להכות מישהו כדי לקבל הודאה.‬
‫הוא מתגרה בנו.‬
‫מתגרה בבית המשפט, בכולם.‬
‫אנחנו רואים אותו יושב שם. זה לא ייאמן.‬
‫המשפחות של הקורבנות‬
‫ציפו לכך שגי ז'ורז' יורשע,‬
‫אבל הן היו צריכות לשמוע את זה‬
‫ולשמוע את גי ז'ורז' מסביר,‬
‫עונה על השאלות שעדיין היו להן‬
‫בנוגע לרגעים האחרונים‬ ‫של בנותיהן או אחיותיהן.‬
‫אני לא יודעת איך לתאר את זה.‬
‫מפלצת.‬
‫- ג'יסלן בנאדי -‬
‫אפס תגובה.‬
‫כשהוא הסתכל בתמונות, כלום.‬
‫זה מטורף.‬
‫הסתכלתי בתמונות מכל זירות הפשע.‬
‫זה היה חלק בלתי נסבל במשפט.‬
‫גי ז'ורז' לא רפרף בתמונות.‬
‫גי ז'ורז' הביט בתמונות‬
‫בזו אחר זו.‬
‫הוא בדק אותן בקשב, ברוגע.‬
‫אבל ממוקד מאוד. מרוחק.‬
‫הוא הסתכל בכולן, הוא חקר כל אחת ואחת.‬
‫זה היה…‬
‫זה היה מצמרר.‬
‫הסתכלנו בהן אולי 20 שניות.‬
‫אבל הוא? תזמנתי את זה.‬
‫אמרתי, "גי ז'ורז',‬
‫הסתכלת בתמונות במשך‬ ‫חמש דקות ו-40 שניות. תזמנתי את זה".‬
‫אם השאלה לא הייתה ספציפית,‬ ‫הוא לא היה עונה.‬
‫הוא היה אומר,‬ ‫"לא, ממש לא. איך את יודעת את זה?"‬
‫אז השאלה שלי הייתה ברורה.‬
‫"הסתכלת בתמונות במשך חמש דקות ו-40 שניות?"‬
‫והוא אמר…‬
‫"אני לא יודע. זה מה שזה".‬
‫הוא אפילו לא אמר‬
‫שהוא הופתע או ניסה לנתח אותן.‬
‫הוא אמר שזה לא הוא,‬ ‫אבל הוא לא יכול לומר למה הוא הסתכל.‬
‫המשכתי ללחוץ.‬
‫לא הייתי מרוצה מהתשובה שלו ולא התיישבתי.‬
‫ואז הוא אמר…‬
‫"זה כואב".‬
‫שאלתי, "איך אתה מסתיר את זה טוב כל כך?"‬
‫ברור שהוא לא ענה.‬
‫- היום הרביעי -‬
‫- כניסת עורכי דין -‬
‫אנחנו צריכים אנשים,‬
‫גברים או נשים, אני לא פמיניסטית,‬
‫שמנסים להגן על מה שאולי ניתן לכנות,‬ ‫"בלתי ניתן להגנה".‬
‫אין דבר שהוא בלתי ניתן להגנה. זו הוכחה.‬
‫זה מבעית.‬
‫זה היה מקרה מבעית.‬
‫אבל הוא בן אדם.‬
‫- בלי לשים לב, -‬
‫- קראתי לך "אימא" פעמיים -‬
‫אני נדהמת כל כך מהילדות שלו.‬
‫הוא נולד מחוץ לנישואים‬
‫לצעירה שהיה לה סטוץ עם חייל.‬
‫- …להגדיר את ילדך כ"נטוש"… -‬
‫- הצהרת נטישה -‬
‫- ילד מוצע לאימוץ -‬
‫- בחסות המדינה -‬
‫הוא נדחה שוב ושוב ושוב.‬
‫גי ז'ורז' הגיע במהירות‬
‫לשירות למען הילד.‬
‫שמו אותו אצל משפחת מורה.‬
‫והמשפחה הזאת הייתה משפחה‬
‫אוהבת ותומכת כפי שניתן לצפות‬
‫ממשפחה שיש בה 20 ילדים.‬
‫במילים אחרות, שבעה ילדים ביולוגיים,‬
‫וגם 13 ילדי אומנה.‬
‫מה קרה אחרי גיל 16?‬
‫הוא…‬
‫- ז'אן מורה -‬
‫הוא תקף ילדה מאחור.‬
‫הוא ניסה לחנוק אותה.‬
‫ז'אן מורה נכנסה מבעד לכניסת העדים.‬
‫- עדי בית המשפט -‬
‫היא הלכה לדוכן.‬
‫היא באה להסביר‬
‫על ילדותו של גי ז'ורז',‬ ‫ולמה בסוף דחתה אותו‬
‫אחרי שגי ז'ורז' תקף‬ ‫את שתי אחיותיו האומנות.‬
‫אחת כשהוא היה בן 14,‬
‫האחרת, כריסטיאן,‬
‫עם מוט מתכת שהצמיד לגרונה.‬
‫גי ז'ורז' היה בן 15 או 16.‬
‫גברת מורה אמרה שזו הייתה שיחת השכמה.‬
‫היא התקשרה‬ ‫לעובדת הרווחה ולשירות למען הילד.‬
‫היא גירשה את גי ז'ורז'.‬
‫הוא נשלח לבית קבוצתי.‬
‫הוא ברח, נהפך לעבריין.‬
‫כן, ומשם הכול הידרדר.‬
‫הדבר המדהים היה‬
‫שיכולת לראות שגי ז'ורז' התרגש,‬
‫התרגש מהקשישה הזאת.‬
‫בשלב מסוים הוא אמר לה, "אימא,‬
‫אימא,‬
‫אני רוצה להגיד לך, אני אוהב אותך".‬
‫וגברת מורה פנתה אליו‬
‫ואמרה, "גם אני אוהבת אותך.‬
‫אבל עכשיו הלב שלי מרוקן".‬
‫ואז…‬
‫נפלו פניו של גי ז'ורז'. הוא חזר לשבת.‬
‫היא לא אהבה אותו עוד.‬
‫אין מצב.‬
‫גי ז'ורז' לא מזיז לי בכלל כאישה.‬
‫מזיז?‬
‫כוונתך, נגע ללבי?‬
‫לא.‬
‫מובן שהיו לו חיים טרגיים. אין לי ספק.‬
‫אבל הוא היה חופשי, הוא פעל בחופשיות.‬
‫מה שגי ז'ורז' עשה היה מטורף,‬ ‫אבל הוא לא מטורף.‬
‫הוא חופשי. חופשי לא לעשות את זה.‬
‫הוא ידע שזה לא בסדר. רשע.‬
‫אז הוא לא מזיז לי בכלל. מספיק כבר.‬
‫מזיז לי הכאב של הקורבנות שאני מגנה עליהם.‬
‫- היום החמישי -‬
‫אני מקווה שיש לו האומץ להודות,‬
‫כפי שעשה במהלך החקירה,‬
‫כי זו הדרך היחידה‬
‫שנבין את המעשים האיומים האלה‬
‫ושהוא יוכל להביט בעצמו במראה.‬
‫ביום החמישי היינו המומים.‬
‫המומים מכאב.‬
‫מה שרציתי‬
‫היה שגי ז'ורז' יסתור את עצמו‬
‫כדי שאוכל להיות בטוחה‬
‫שהוא יורשע גם ברצח של פסקל אסקרפיי,‬
‫למרות שאין ראיות שקושרות אותו לזה.‬
‫אז מתחילת המשפט,‬
‫תשאלתי אותו בכל פעם‬
‫שראיתי שהתבלבל.‬
‫שמתי לב למשהו.‬
‫משהו מאוד יוצא דופן, בארוחת הצהריים.‬
‫רציתי לחקור את גי ז'ורז' בנוגע לזה‬
‫לפני סוף היום.‬
‫השעה הייתה בסביבות 18:00.‬
‫החלטתי…‬
‫לבצע חקירה נגדית.‬
‫הבימה ניתנה לי.‬
‫נעמדתי.‬
‫גי ז'ורז'.‬
‫שמעת קודם את מומחה הבגדים‬
‫מסביר‬
‫שהסכין שחתכה את הבגדים‬
‫נאחזה בידי מישהו שמאלי.‬
‫אמרת לנו שאתה ימני.‬
‫זה נכון?‬
‫גי ז'ורז' ענה שכן.‬
‫גי ז'ורז',‬
‫אתה בטוח שאתה ימני?‬
‫אתה אף פעם לא משתמש ביד שמאל?‬
‫הוא אמר שלא.‬
‫גי ז'ורז', אני מתעקשת.‬
‫אתה עושה הכול ביד ימין?‬
‫אתה לא משתמש בשתי הידיים? אתה לא דו-ידי?‬
‫הוא ענה שלא.‬
‫גי ז'ורז',‬
‫אני מופתעת.‬
‫כי, הנה העניין…‬
‫צפיתי בך היטב.‬
‫כשמגישים לך תמונות,‬
‫אתה לוקח אותן ביד ימין.‬
‫אבל כשאתה מעלעל בהן,‬
‫אתה עושה את זה ככה, ביד שמאל.‬
‫ואתה מזיז את המיקרופון ביד שמאל.‬
‫אז…‬
‫ופתאום,‬
‫הוא מביט בי ואומר,‬
‫"לא, זה כי…‬
‫זה רגיל…‬
‫התמונות, המיקרופון…‬
‫אבל…"‬
‫והוא מרים את ידו ככה, "אבל…"‬
‫אבל מה, גי ז'ורז'?‬
‫אתה מכה ביד ימין?‬
‫הוא אמר שכן.‬
‫וכשאתה דוקר, אתה משתמש ביד ימין?‬
‫גי ז'ורז' ענה שכן.‬
‫הוא התחיל להבין מה הוא עשה.‬
‫הוא השתנה לגמרי.‬
‫החיוך שלו הוחלף בבוז.‬
‫הוא כעס על עצמו ועל סולאנג' דומיק.‬
‫הוא הסתכל עליה.‬
‫הוא הוריד את היד.‬
‫בבית המשפט שררה דממת מוות.‬
‫הוא בדיוק הודה, הוא ביצע את זה.‬
‫ראינו אותו.‬
‫ראינו את גי ז'ורז' האמיתי,‬ ‫והוא היה אדם שונה.‬
‫באותו רגע, ממש הרגשת‬
‫את האלימות, את גי ז'ורז' הרוצח.‬
‫תודה.‬
‫ובאותו רגע‬
‫פניתי לגי ז'ורז'‬
‫ושאלתי אותו,‬
‫"על מה דיברת? למה התכוונת?"‬
‫כולנו ציפינו שהוא יגיד,‬
‫"בקטטות רחוב…"‬
‫גי ז'ורז' הרגיל מחמשת הימים האחרונים.‬
‫מהכיסא שלו,‬
‫הוא קפץ על רגליו כדי לענות. "ככה."‬
‫והוא צעק, הצביע עליי,‬
‫פניו עוותו על ידי שנאה.‬
‫הוא צעק,‬
‫"זאת היא! היא טמנה לי פח! זה משחק בשבילה!"‬
‫ודומיק ענתה,‬
‫"לא, זה לא משחק.‬
‫יש כאן יותר מדי כאב וסבל.‬
‫אבל", היא אמרה, "מבחינתי זו הודאה‬
‫כשבמשך 15 שניות, נשמע כאילו אמרת,‬ ‫'אני אהרוג אותך'".‬
‫התחלתי לאבד שליטה.‬
‫פרצתי בבכי.‬
‫למזלי היה לי השיער שלי.‬
‫אבל הכול יצא. הדיון הסתיים.‬
‫אז בחדר מאחור יכולנו לראות אותו,‬
‫מובן שמוקף בשומרים, אבל הם התרחקו‬
‫כדי שנוכל לדבר בפרטיות.‬
‫אבל…‬
‫גי ז'ורז' לא היה במצב לדבר.‬
‫זה כבר לא היה אותו גי ז'ורז'.‬
‫זה לא היה גי ז'ורז' מתחילת המשפט.‬
‫הרגשתי שאני מדברת‬
‫עם מוט ברזל מעוות.‬
‫והרגשתי שכל האלימות הזאת‬
‫עומדת להתפוצץ, אולי בכיווני,‬
‫כי לדעתי הזעם עיוור אותו.‬
‫השומרים בטח הרגישו כמוני,‬
‫כי לראשונה,‬
‫אחד מהם ישב בין גי ז'ורז' לביני.‬
‫הרגשתי שאני פוגשת‬
‫את גי ז'ורז' שהקורבנות ראו.‬
‫תחושת ההרס…‬
‫סביב המקרה הזה לפתע התחוורה לי.‬
‫כל החיים ההרוסים האלה סביבי.‬
‫החיים ההרוסים של גי ז'ורז'.‬ ‫חייו נהרסו מההתחלה.‬
‫זה לא מוטל בספק.‬
‫ו…‬
‫לא היה שם דבר מלבד כאב והרס.‬
‫- היום השישי -‬
‫כשהמשפט התחיל ביום שני בבוקר ביום השישי,‬
‫כולם היו משוכנעים שגי ז'ורז' עומד לדבר.‬
‫כולנו מחכים ושום דבר לא קורה. הדוכן ריק.‬
‫הוא סירב לצאת מהכלא באותו בוקר.‬
‫אז השופט‬
‫הורה שיוציאו אותו בכוח‬
‫כדי שיגיע למשפט שלו.‬
‫הוא היה במצב רוח רע.‬
‫הוא הופיע לא מגולח,‬
‫פרוע, כעוס ביותר.‬
‫השופט ניסה להמשיך במשפט.‬
‫"גי ז'ורז', כשעזבנו ביום שישי בערב,‬
‫היו לך דברים לומר למשפחות.‬
‫אתה מוכן לדבר עכשיו?"‬
‫גי ז'ורז' אמר, "לא, לא עכשיו.‬
‫אני אדבר עם המשפחות, אבל לא ככה.‬
‫אני משתין על הצדק".‬
‫- היום השביעי -‬
‫זה הוא. אין שם הפתעה.‬
‫את מנסה להגיד לעצמך שהוא אנושי,‬
‫אבל למעשה הוא לא.‬
‫לא ידעתי אם גי ז'ורז' ידבר,‬
‫אבל כל הזמן חשבתי…‬
‫אני מקווה שלא נחזור על השבוע שעבר.‬
‫בשלב הזה, הדבר היחיד‬
‫שאלכס אורסולה ואני קיווינו‬
‫היה שיוכל להסביר את מעשיו‬
‫כך שאף אחד לא יוכל לומר לנו, "הוא מפלצת".‬
‫היינו צריכים להבין למה הוא עשה את זה.‬
‫הוא היה צריך לעשות את זה לפחות.‬
‫זה היה עניין של מוסריות בנוגע למעשיו.‬
‫לכל הפחות, הוא היה צריך למצוא את האומץ‬
‫בפני בית המשפט והמשפחות כדי להסביר את זה.‬
‫הוא נעמד על רגליו.‬
‫אם הוא בן אדם, הוא מסוגל לעמוד ולומר,‬
‫"כן, הנה, עשיתי את זה".‬
‫בצהרי יום שלישי,‬
‫גי ז'ורז' השתנה.‬
‫הוא גילח את הראש.‬
‫הוא החליף את חליפת האימונים הירוקה שלו‬
‫בסוודר לבן ללא רבב.‬
‫נכנסת אליזבת, שנמלטה ממנו ב-1995.‬
‫מהממת, שיער ג'ינג'י ארוך.‬
‫היא מובלת מול גי ז'ורז' והיא מחכה.‬
‫אלכס רכן אל גי ז'ורז' ואמר לו,‬
‫"אם יש לך משהו לומר, זה הזמן.‬
‫תגיד את זה למען המשפחה שלך.‬
‫תגיד לנו, תקפת את אליזבת?"‬
‫וגי ז'ורז'…‬
‫אמר שכן. הוא השפיל מבט ואמר שכן.‬
‫בקושי שמענו את זה. זו הייתה לחישה.‬
‫אורסולה המשיך. הוא אמר,‬
‫"אתה זה שהרג את גברת אסקרפיי?"‬
‫"כן."‬
‫"הרגת את קתי רושה?"‬
‫"כן."‬
‫זה היה תיאור ארוך ומזעזע.‬
‫אורסולה ציין את השמות של כל קורבן וקורבן.‬
‫"האם הרגת את גברת סירוטי, גברת בנאדי…"‬
‫"כן, כן, כן."‬
‫כל ה"כן" הגיעו עמוק מתוכו.‬
‫באותו רגע, שררה דממת מוות באולם בית המשפט.‬
‫אפילו זבוב לא זמזם באולם בית המשפט הזה.‬
‫הדבר היחיד‬
‫ששמענו אחרי שגי ז'ורז' דיבר,‬
‫היה המילים של אחת האימהות של הקורבנות‬
‫שאמרה, "תודה".‬
‫אמרתי, "תודה".‬
‫והוא הנהן.‬
‫וכרגע אני מתרגשת‬
‫מ"הלא-שיחה" הזאת‬
‫שבה הודיתי לרוצח של הבת שלי.‬
‫אבל זה פשוט יצא.‬
‫לא הייתה שום מחשבה מאחורי זה.‬
‫לפי הקורבנות שגי ז'ורז' שם לו למטרה,‬
‫נשים בין הגילים 19 עד 32, מגוון רחב,‬
‫לא היה לו מראה מועדף.‬
‫ברונטיות, בלונדיניות, ג'ינג'יות.‬
‫גבוהות ונמוכות.‬
‫אף אחת לא הייתה מדוכאת, מובטלת, בודדה…‬
‫או עצובה.‬
‫הן היו נשים רציניות עם שאיפות, חברים…‬
‫הוא אמר לנו שהאנרגיה שלהן‬ ‫היא שהפעילה אותו.‬
‫ככל שהן היו אנרגטיות יותר,‬ ‫כך נמשך אליהן יותר.‬
‫הוא אמר‬
‫שכשהוא ראה אותן ברחוב,‬
‫האנרגיה שהן הפיצו משכה אותו.‬
‫זו האנרגיה שמשכה אותו.‬
‫שהעירה אותו.‬
‫- היום ה-13 -‬
‫זה היה בלתי צפוי.‬
‫זה לא הלך כמתוכנן.‬
‫החלטנו‬
‫שנצטרך ללוות אותו עד הסוף.‬
‫אם לא הייתי נשארת איתו ומסנגרת עליו,‬
‫גי ז'ורז' היה מרגיש‬
‫שנטשתי אותו.‬
‫שעוד אישה נטשה אותו.‬
‫זה היה בלתי נסבל.‬
‫אז ברור שסנגרתי.‬
‫כבודו.‬
‫גבירותיי ורבותיי בבית המשפט‬ ‫ובחבר המושבעים.‬
‫היום אחר הצהריים,‬
‫אני הראשונה שאעמוד בפניכם‬
‫ואסנגר על מר גי ז'ורז'.‬
‫אגן על מי שלא ניתן להגן עליו.‬
‫אני רוצה לפנות אליך, גי ז'ורז'.‬
‫אני רוצה לומר לך‬
‫שאתה אולי פסיכופת,‬
‫אבל לא נולדת ככה.‬
‫אדם לא נולד פסיכופת, הוא נהפך לפסיכופת.‬
‫פסק הדין לא יפתיע.‬
‫ו…‬
‫אני לא יודעת מה צופן עתידך.‬
‫העתיד שלך יהיה אחר.‬
‫אבל המצאת העתיד הזה תלויה בך.‬
‫- היום ה-14 והאחרון של המשפט -‬
‫המשפט התחדש ב-16:42.‬
‫השופט השמיע את פסק הדין‬ ‫של בית משפט לעניינים פליליים בפריז.‬
‫"מר גי ז'ורז',‬
‫אתה נידון למאסר עולם‬
‫ותרצה לא פחות מ-22 שנים".‬
‫היו חיבוקים ונשיקות בבית המשפט.‬
‫יכולת אפילו לשמוע את התובעים צוחקים.‬
‫וזה נגמר.‬
‫- אפילוג -‬
‫- אני חייב לך כל כך הרבה -‬
‫- כי לקחתי ממך כל כך הרבה. -‬
‫- הלן פרינקינג -‬
‫- אל תתעצבו‬ ‫אנחנו מאזינים לציפורים -‬
‫מאחר שלא הייתי במשפט,‬
‫שמעתי את זה אחר כך. זה עורר אצלי רגש רב.‬
‫הוא ביקש מחילה מהקורבנות.‬
‫וכיוון שלא הייתי שם,‬
‫חשבתי על מחילה וכל זה.‬
‫והבנתי שלא, לא אוכל למחול לו.‬
‫הוא לא תקף אותי, הוא תקף את הלן.‬
‫ולכן…‬
‫החלטתי לכתוב לו.‬
‫- מר ז'ורז', גי -‬
‫והוא כתב בחזרה.‬
‫- אן היקרה שלי, -‬
‫אני לא רוצה לשקר לך.‬
‫- גם אני לא ישנתי בשבעה-שמונה ביולי. -‬
‫- אני מבין שאני מדבר איתך בפתיחות,‬ ‫כאילו היית חברה שלי. -‬
‫- אני חייב לך כל כך הרבה -‬
‫- כי לקחתי ממך כל כך הרבה. -‬
‫היא הפקידה בידיי את המכתבים שלו,‬
‫כמו מורשת.‬
‫היא גם ביקשה ממני‬
‫לבדוק אם פסיכיאטרים יוכלו‬
‫להשתמש במכתבים כדי להבין את גי ז'ורז'.‬
‫לראות בו יותר‬
‫מרוצח אלא אדם אינטליגנטי‬
‫עם הבנה של מי שהוא ומאין הגיע.‬
‫- אני לא אאבד תקווה -‬
‫- ישירות לכלא -‬
‫- תגידי לי מה לעשות -‬
‫אני חושבת שנוכל ללמוד ממכתביו של גי ז'ורז'‬
‫כדי שגי ז'ורז' אחרים, ויש עוד רבים אחרים,‬
‫לא יפעלו. זה מה שחשוב היום.‬
‫- להקדים תרופה למכה -‬
‫איך לזהות ולעזור להם‬
‫להתמודד עם הכאב שלהם בדרכים אחרות‬ ‫מאשר לבצע זוועות.‬
‫- זה יפה מצדך, אן -‬
‫זה ממש יוצא דופן‬
‫שאימא כותבת לרוצח של בתה.‬
‫זה כי היא מאמינה בגאולה.‬
‫אן מאמינה שניתן להציל‬
‫את גי ז'ורז'.‬
‫שאפשר לטפל בו, אפשר…‬
‫שיעבור טיפול רגשי, שיעבד את זה.‬
‫אני חושבת שהיא מאמינה בזה.‬
‫זה עץ אגוז.‬
‫גם הוא סבל. הוא נגדע.‬
‫הוא יפהפה. הלן.‬
‫אני רוצה לחלוק‬
‫ידע, עבודה קשה, נדיבות וכל זה.‬
‫אני לא רוצה לחלוק שנאה. ממש לא.‬
‫זה לא הקטע שלי.‬
‫הנה. מזכרת בשבילך.‬
‫אין הרבה.‬
‫כאן…‬
‫זאת שלווה.‬
‫את לוקחת את הצער שלך ועושה איתו משהו.‬
‫זה מה שאני רוצה לחלוק.‬
‫- הלן -‬
‫- פסקל -‬
‫- קתי -‬
‫- אלסה -‬
‫- אנייס -‬
‫- מגאלי -‬
‫- אסטל -‬
‫- בזכות התעקשותן של המשפחות של הקורבנות, -‬
‫- צרפת סוף סוף הקימה מאגר DNA ב-1998, -‬
‫- דבר שהוביל לפענוח של מאות מקרים. -‬
‫תרגום כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬