Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
BLOD
BADRUMMET
BLOD
POLIS
AKT 1 JAKTEN
Natten den 8 juli 1995,
sov jag väldigt dåligt.
ANNE GAUTIER
Jag vaknade nån gång mellan kl. 05.00 och 05.30
med en knut av ångest.
Jag vet inte hur jag ska beskriva det,
men känslan var intensiv och våldsam.
Jag tittade på klockan
och väntade till kl. 08.30
och då ringde jag Hélène.
HÉLÈNE
Och sen hände något ovanligt.
En man svarade.
Jag trodde jag hade ringt fel.
Jag la på.
Jag ringde på nytt och en man svarade igen.
Jag frågade "Vad är det här?" Det var en brandman.
Då minns jag
att jag sa "Jag vill tala med min dotter.
Vad är det här?
Och mannen sa…
Jag kan fortfarande höra hans röst…
"Nej, hon kan inte tala med er."
-Är hon död? -"Ja, det är hon."
PARIS
ÖSTRA PARIS-BOBIGNY
På vägen till Paris stannade vi flera gånger
intill motorvägen för att ringa om igen.
Vi fick inget svar.
Vi körde hela vägen
utan att veta.
Det enda vi visste var vad den mannen sa
"Ja, hon är död." Punkt.
Vi följde polisbilen
till polishuset, Quai des Orfèvres 36.
Jag frågade så klart vad som hade hänt.
1:A VÅNINGSPLANET MITTEMOT OFFRETS YTTERDÖRR
Jag kände som ett knivhugg i magen.
Precis här.
KNIVEN
BLOD, BORD, KNIV
INGÅNG, SOVRUM
KUDDE, BEVISFÖREMÅL NR. 1, SÄNG
HÉLÈNE FRINKING
27 ÅR PSYKOLOGISTUDERANDE
8 JULI 1995
JAG VILL INTE LJUGA FÖR ER,
JAG KUNDE INTE HELLER SOVA NATTEN MELLAN DEN 7 OCH 8 JULI.
POLISHUSET PARIS KRIMINALPOLIS
NATIONELLA POLISEN
POLIS, ETT MANSYRKE
Jag har vuxit upp med en far och farfar inom polisen.
Men jag får väl säga...
att jag alltid…
MARTINE MONTEIL
...har dragits till aktiva yrken.
STRYPMÖRDARE AVSLÖJAD AV POLIS I KORT KJOL
Jag har aldrig försökt se ut som en kille.
"KVINNA OCH POLIS"
Jag var den första kvinnan som ledde en polisbrigad.
Det är en elitstyrka, Frankrikes bästa poliser
när det kommer till brottsutredning.
PARISPOLISENS FÖRSTA DAM
Jag började som kriminalpolis i början av februari 1996.
KRIMINALPOLISEN
Jag fick genast höra talas om
om morden på unga kvinnor.
De la en packe med dokument på mitt skrivbord och sa "klara upp det här".
Två av fallen avvek från de andra.
Det var Agnès Nijkamp.
AGNÈS NIJKAMP 10 DECEMBER 1994
AGNÈS
SOVRUM AGNÈS NIJKAMPS KROPP
32 ÅR INREDNINGSARKITEKT
HÉLÈNE FRINKING
AGNÈS NIJKAMP
Det andra fallet var Hélène Frinking.
Hon hade blivit
mördad under liknande omständigheter
som i fallet Nijkamp.
Hennes kropp uppvisade
ungefär samma slags sår.
Den skitstöveln som gjort det här fick absolut inte gå lös.
Vi ville hämnas för deras skull.
Lika bra att säga det rakt ut.
Det är en motivation. Den har vi alla, inte bara jag.
Det blir personligt.
Med andra ord,
var det han eller vi. Vi måste övervinna och gripa honom.
OFFER: HÉLÈNE FRINKING FÖDD 12/02/67 I HOLLAND
HÉLÈNE FRINKING 1967 - 1995
Hélène var det fjärde av sex syskon.
Hon var solen i mitt liv.
Hélène kommer från Helios, solen.
År 1995 skulle hon snart fylla 27.
Hon ville åka till Paris för att studera psykologi.
TVÅ VITA SPÅR
I fallet Hélène Frinking
hade vi turen att ha ett DNA-spår.
Detsamma gällde Agnès Nijkamp.
Sperma hittades på hennes kropp.
KRIMINALPOLISEN
Sen fick jag in ett vittnesmål.
Elisabeth var ett offer
som undkom sin angripare.
SLAKTARKNIV HALS
ELISABETH 16 JUNI 1995
RUE DES TOURNELLES
Han bakbinder henne och sätter munkavle på henne.
Och när han går för att släcka ljuset
på övervåningen i den lilla lägenheten i två plan,
tar hon sig ut, eftersom sovrummet
ligger på bottenvåningen.
Hon lyckades ta sig loss och fly.
Vi hade alltså ett viktigt vittne i utredningen.
23 ÅR RÖRELSETERAPEUT
Vi hade också ett DNA,
för han rökte en cigarett och vi hittade en Winston-fimp.
Vi lyckades koppla samman de tre fallen
genom att samma DNA återfanns.
MANNENS DNA
Detta DNA märktes "SK " för serial killer, seriemördare
för att det var kopplat till tre brottsplatser.
Men tyvärr, till skillnad från britterna som redan har ett DNA-register,
hade inte vi det.
Om vi hade haft det,
kanske vi skulle ha gripit och identifierat honom redan då.
Men vi hade inte det.
OKÄNT DNA FRÅN EN MAN
Jag fick veta att det fanns en som undkommit honom.
En flicka som heter Elisabeth.
Innan mordet på Hélène inträffade,
lyckades hon fly från samma angripare.
Man hade hittat samma DNA. Det var till stor hjälp.
Hennes vittnesmål hjälpte också mycket.
Hon kunde ge
polisen en fantombild.
Hon beskrev en nordafrikansk man.
Hon var ganska nöjd med den här bilden.
Det var så hon såg honom.
Han hade rakat huvud, så vi letade bland soldater,
fångar, främlingslegionärer, brandmän, polismän. Han var vältränad.
Ni fattar.
Den muskulösa typen.
Vi noterade också att kvinnorna hade överfallits
på kvällen eller på natten.
Så vi undersökte nattarbetare.
Vi kollade taxichaufförer och så vidare.
Allt som motsvarade våra observationer
och den unga kvinnans vittnesmål. Hon var väldigt lugn och samlad.
Hon följde med poliserna i sökandet efter gärningsmannen.
Särskilt i 11:e arrondissementet,
för att försöka hitta mannen.
FOTAVTRYCK I BLOD
Jag fick tidigt veta
att han hade lämnat ett fotavtryck
i blodet invid sängen.
Det visade sig att hans indextå
var längre än hans stortå.
EFTERLYST PERSON
Tydligen är det ganska vanligt,
många har det. Det kallas en egyptisk fot.
Alla misstänkta tog av sig skorna
för att vi skulle kolla deras fötter.
Vi tittade på små ledtrådar,
för vi hade inte mycket att gå på.
Jag såg den där killen överallt.
Jag såg honom som busschaufför.
Jag såg honom överallt.
Min dotters lägenhet ligger där ovanför den porten.
ANNE GAUTIER
Här är det.
Min dotter stod här och den unge mannen stod där.
Portvakten kunde se honom därifrån.
Jag var tvungen att hitta honom.
Jag var tvungen att hitta honom!
Jag gick till gatan där Hélène bodde
och frågade alla butiksägare etc,
om de hade hört talas om det.
Folk visste inte om det!
Polisen hade inte undersökt Hélènes gata och kvarter.
Det var en chock.
Hon var väldigt närvarande. Hon följde det vi gjorde noga.
Hon ville utreda med oss.
Det var svårt att avvisa henne.
Det kan man inte göra.
Allt det här gäller fallet.
Jag var en nagel i ögat på polisen, men det ångrar jag inte.
Jag ville göra gemensam sak i utredningen.
Det är väl bra?
Ni har gjort det här och det här, men har ni tänkt på det här?
Uppenbarligen blev de trötta på det.
Men jag gav inte upp.
Jag släppte inte taget.
Vi försökte få henne att förstå
att vi inte rullar tummarna.
Vi arbetade med fallet dag och natt.
Vi hade det i tankarna dygnet runt.
Det var ett enormt arbete.
Men vi hittade honom inte.
Kvinnan, modern…
hon faller ihop, hon lider.
Sen reser hon sig igen och fortsätter slåss.
Det är sanningen.
VITTNESMÅL ELISABETH
"KALLA MIG FLO"
Hon fick veta, antagligen av Elisabeth,
att han nämnt namnet Flo, Florian eller nåt sånt.
Man brukar se namnet "Flo" på lastbilar.
Det är en lastbilsfirma.
BAKPÅ HUR MÅNGA LASTBILAR?
Jag vet inte hur många lastbilar jag har kört om för att se chauffören!
Jag stannade på rastplatserna på motorvägen
för att se hur chaufförerna såg ut.
Senare fick jag veta att "Flo" också
var namnet på en restaurang.
Så jag tänkte att det kan vara nån
som jobbade på en Flo-restaurang.
Det var en populär kedja i Paris.
Det låg en på boulevarden
där hon gick hem den kvällen.
Jag såg till att de undersökte det
och kontrollerade personalen.
Jag pressade dem lite.
Hon sa till domaren
att vi kanske borde…
följa upp det spåret,
så vi förhörde…
massor med anställda
på restaurangkedjan Flo.
595 AKTER
Det gav inget. Ingenting alls.
31 AUGUSTI 1997
Prinsessan Diana av Wales omkom i natt
i en bilolycka i Paris under Pont de l'Alma.
Hon var med sin vän Dodi Al-Fayed, som också han dödades.
Kriminalpolisen, under ledning av Martine Monteil,
kommer att leda utredningen. Hon var på plats omedelbart.
Det var svårt och stressigt.
Vi hade redan hög arbetsbelastning på kriminalpolisen.
Vi hade inte tid med en trafikolycka!
Men när det är prinsessan av Wales kan man inte ignorera det.
Det är omöjligt. Vi har press på oss
från högsta regeringsnivå.
Vi var tvungna att förflytta berg, om jag får säga så. Så det gjorde vi.
Jag sa till krim att det var vårt jobb.
Det är bara så det är.
Jag sätter en grupp på det.
Men undan för undan, återvände vi till utredningen.
För även om olyckan involverade dödsfall,
var omständigheterna inte störande.
Medan vi hade döda flickor,
och framför allt, en mördare på fri fot!
Och vi hade inte hittat honom än.
MAGALI
HALL YTTERDÖRR
Den 23 september 1997 fick vi ett samtal.
En ung man hade hittat…
RUEE D'HAUTPOUL
...sin fästmö i hennes hem
i 19: e arrondissementet.
Vi åkte genast dit.
BLODMÄRKEN MATSAL
GARDIN, BLOD SOVRUM
HYLLA TELEFON
När jag kom in, frös jag till is.
Jag tänkte "Nej! Han har börjat igen."
MAGALI SIROTTI
19 ÅR STUDERANDE
Magali Sirottis föräldrar väntade utanför porten.
Det var fruktansvärt.
När man vaknar upp mitt i natten
och ser hennes ansikte i kistan…
CHANTAL SIROTTI
...är det enda jag tänker på hur hon måste ha lidit.
Vad mer kan man säga?
Som hon måste ha lidit!
Magali var det värsta brottet.
Jag visste att det var han. Det var så uppenbart för mig.
Så uppenbart.
Det var för sent för min dotter. Men det får inte hända igen.
MAGALI SIROTTI
Nära vänner sa till mig
"Du är varken polis
eller advokat." Det ena med det andra.
"Du är mor, gå och tala med hennes mor."
Jag besökte modern.
Och det blev…
ett speciellt möte.
Den unga Magali, som mördades…
var förlovad och skulle gifta sig.
När vi kom till brottsplatsen
och fann Magali Sirotti
var det inte bara en käftsmäll, utan två.
Hon var död för att vi inte hade gripit honom.
Herregud, vad kan vi ha missat!
Vi som har jobbat så hårt med den här utredningen!
Vad är det vi har missat? Vad kan det vara?
Varför är hon död?
Han är fortfarande på fri fot.
Vi måste sätta fart och vara vaksamma.
Om han är på fri fot, kan han snart slå till igen!
Så var det.
Jag är journalist, jag jobbar med snuten,
med polismän, brottslingar, banditer.
På den tiden fanns inte kvinnliga journalister
som skrev om brott.
Jag var den första.
PATRICIA TOURANCHEAU
Snutarna såg mig som en ung tjej,
en nyfiken reporter, en snok!
Jag hade en viss stil.
Kortkort, mc-jacka, högklackat.
ROLLING STONES
I början sa poliserna: Vad har hon här att göra?
Först spelade jag naiv.
De insåg snabbt att jag inte var så naiv.
I slutet av september 1997
träffade jag en kriminalpolis i Paris.
Han sa till mig,
"Den 23 september fick vi in ett fall,
det var en ung kvinna som hette Magali Sirotti."
Förövaren band fast henne och våldtog henne.
Det var ett avskyvärt brott.
"Och brottet
kan vara kopplat till andra brott mot unga kvinnor."
"Jaså?" sa jag.
Hur vet ni att det är samma person?
Han sa: "I Magalis fall är vi inte säkra.
Men det är samma tillvägagångssätt. Vi väntar på DNA."
Men i fallet med de andra två offren
och flickan som undkom, har vi en mans DNA.
Vi är säkra på att det är samma kille.
OKÄNT DNA FRÅN EN MAN
BLODTYP B
BLANDNING AV DNA FRÅN EN MAN OCH OFFRETS DNA
OKÄNT DNA FRÅN EN MAN
"Vi måste berätta!"
Jag sa "Jag vill skriva om det."
Han sa "Inte än!"
Det kan förstöra utredningen.
Den här mannen är extremt farlig.
Jag hoppas att du aldrig tvingas se en sådan brottsplats.
Den här killen är på fri fot,
jag ber dig, skriv inte om det än. "
Jag respekterade det.
Jag må vara reporter, men jag är först och främst medborgare.
Jag vill inte att en våldtäktsman och kvinnomördare
ska gå fri och komma undan
på grund av det jag skrev.
Där stod vi. Han var aktiv igen.
Vi var tvungna att agera snabbt. Det var en kamp mot klockan.
KRIMINALLABORATORIUM
På den tiden, levde kriminalteknikerna
i det förgångna.
Det var riktigt illa.
Brottsplatsanalytikerna som tog prover på brottsplatsen
var ett gäng fyllbultar och rötägg
som hade blivit omplacerade.
Det borde ha varit spjutspetsen, men det var det inte alls.
LABORATORIUM FÖR MOLEKYLÄRGENETIK
För att kompensera detta,
vänder sig kriminalpolisen till dr Pascal,
specialist på DNA-forskning i Frankrike.
PASCAL O. LÄKARE
Kriminalpoliserna och Martine Monteil förlitar sig helt på dr Pascal.
Han analyserar prover, fall för fall,
från brottsplatser.
Spår av sperma, blod och hår.
Han jämförde dem med det okända DNA
som dr Pascal kallade "SK"…
EN MANS DNA (SK)
...för att det var den förste seriemördaren i Frankrike.
Han kämpade sid vid sida med kriminalpolisen
för att skapa en databas över DNA.
Många fransmän motsatte sig det.
Tanken på det skrämde dem.
Ett DNA-register
är ett farligt initiativ.
Det kan bli förebilden för en nationell databas.
-Det innebär stora risker. -Ens DNA, ens historia…
Jag håller helt med dig.
Jag är emot det!
ESTELLE
NR.12, RUE DE LA FORGE ROYALE, PARIS, 11:e arr.
POLISFÖRHÖR
Den 16 november 1997
upptäcktes ett annat offer i elfte arrondissementet.
25 ÅR SEKRETERARE
Se hur vacker hon var.
De andra också. De var alla så söta.
Det är verkligen…
Herregud.
Liv som rycks bort.
Fruktansvärt.
E. MAGD
Hon hette Estelle Magd.
Hennes föräldrar hade en nyckel till hennes lägenhet.
När hon inte svarade, gick de dit
och hittade sin dotter
naken och blodig.
Hon hade liknande skador på halsen och sticksår.
Vi hittade återigen sönderklippta kläder.
LOFTSÄNG
Det var...
För mig var det som en signatur. Mycket tydligt.
UPPHITTAD VÄSKA MED EN GRÅ TRIKÅTRÖJA.
Vi hittade en trikåtröja.
En trikåtröja i en stor storlek nedstänkt med blod.
Där fanns det DNA.
Tröjan var täckt av blod och svett.
Vi matchade det med de andra fallen där vi hade hittat DNA.
ESTELLE MAGD
Jag fick inte säga något.
Jag förstår mycket väl
att det var polisens plikt
att hålla på sekretessen. Jag respekterade det.
Till hundra procent.
Men när två flickor
har mördats på samma sätt
som min egen dotter,
så sa jag
"Jag går ut i media."
Jag kan bekräfta att i slutet av 1995
visste myndigheterna att de hade att göra med
en seriemördare.
En extremt farlig man
som i likhet med alla seriemördare,
vanligtvis dödar igen.
En seriemördare går lös i Paris.
En seriemördare. En seriemördare…
Seriemördaren i östra Paris…
Polisens fantombild baserad på vittnesmålet
från en kvinna som lyckades fly från ett liknande överfall.
Anne Gautier träffar domaren, ihop med sin make och dotter.
De vill veta om polisen äntligen kommer att gripa
seriemördaren som mördade Hélène.
Kommer de att fånga honom? Jag hoppas det.
Vi hoppas fortfarande på det.
Man kan inte sörja fullt ut
förrän rättvisa är skipad.
Anne Gautier är väldigt arg, hon säger:
"De två senaste morden,
Magali Sirotti och Estelle Magd, skulle inte ha behövt hända.
Det är en skandal och jag uttalar mig
för att varna Paris unga kvinnor
för att de inte ska falla offer för detta rovdjur. "
En seriemördare kan inte sluta.
Han slutar inte förrän han är gripen.
EN STAD I RÄDSLA
Folk pratar mycket, de är rädda.
De köper tidningen för att se polisens fantombild.
De vill hjälpa till och försöker få fast honom.
Paris var i en masspsykos.
Vetskapen om att det fanns en seriemördare i östra Paris
och Anne Gautiers uttalande i pressen
gjorde att Paris kvinnor var skräckslagna!
Jag är orolig.
När jag går in i mitt bostadshus
ser jag till att jag stänga dörren bakom mig.
På ljustavlorna i Paris
varnades kvinnor: "Gå inte ensam hem på kvällen.
Be nån skjutsa dig, ta en taxi eller en be vän..."
en kriminalpolis sa till mig "Patricia, var försiktig."
"Tar din dörr 15 sekunder att stänga,
kan en kille hinna in."
RÄDSLA I LA BASTILLE
Jag måste erkänna...
att jag inte var nöjd med uppbådet.
Det var en stad i psykos.
Det var så det blev.
Frankrike har inte många seriemördare.
Det här är inte Förenta staterna.
Pressarna gick varma, folk pratade. Bollen var i rullning.
Polisen har en skiss av en 30-årig man med mörkt hår.
Flera detaljer kopplar samman tidigare fall med detta.
Men polisen är förtegen,
sexualmord är ovanliga i Paris,
tills nu.
Uttrycket "serial killer" eller seriemördare
var tabu för dem på den tiden.
Dr Pascal kallade mannens DNA "SK",
men polisen använde inte den termen.
Det + det + det = seriemördare.
Men i Frankrike tror vi att vi är intelligenta,
så det kunde inte vara en seriemördare.
Vi har inga såna här.
Det påminde för mycket om
amerikanska seriemördare som är helt annorlunda
och som har många fler offer.
De förstod inte fullt ut,
varken vad gäller psykologi eller själva utredningsarbetet,
vad en seriemördare faktiskt är.
Så vi hade varken DNA-register
eller nån uppfattning om seriemördares psykologi.
Dessutom kunde man inte
söka efter korsreferenser i Frankrike.
Akter och dokument var spridda i olika städer och domstolar.
Vissa saker fungerade inte alls, det var helt galet.
OKTOBER, NOVEMBER, DECEMBER 1997
I januari 1998
spred kriminalpolisen ett foto
av en grå trikåtröja i storlek XXL.
Den där tröjan visades överallt.
"Om du känner nån med en sån här tröja, ring oss."
När man visar upp en tröja
som kan tillhöra vem som helst,
har man problem. Då är det tungrott.
Jag var under stor press,
och det med rätta, jag var polischef.
Men jag framhöll ändå om och om igen,
att jag ville ha ett DNA-register.
EN MANS DNA (SK)
DOMARE THIELS KONTOR
Domare Thiel och jag träffades ofta.
Han sa till mig
"Vi måste samarbeta med alla laboratorier,
få alla DNA-prover de har,
jämföra och söka efter träffar.
Tvinga dem att jämföra det de har
med seriemördarens DNA. "
De centrala myndigheterna blev chockade.
De sa att vi inte fick göra såna analyser.
De hade inget register, ingen databas. Jag blev förbannad.
Det var en skam.
Jag sa "Föredrar ni att ha döda på ert samvete?"
För om vi är effektiva och snabbar på,
kan vi leta efter matchande DNA
och kanske få fram ett namn.
Ja, vi kringgick lagen. Vi struntade i den.
Ändamålet helgade medlen.
Vi gjorde inte intrång på fransmännens integritet.
Vi gjorde inget ont.
Vi var ute efter en seriemördare som dödade unga kvinnor.
Vi hade redan för många fall.
Vi var tvungna att göra allt för att stoppa honom.
Vi öppnar en akt,
läser den genetiska koden
och jämför den med okända DNA.
DOKTOR PASCAL
Om dessa inte matchar, lägger vi tillbaka den,
tar fram en ny och börjar om.
Kan ni inte köra korsreferenser på alla filerna?
Nej, tyvärr, utan databas
lagras varje akt individuellt och måste kontrolleras en och en
för att hitta den genetiska koden.
JANUARI 1998, FEBRUARI 1998
MARS, 1998
Det var den 24 mars 1998.
Jag fick ett samtal från dr Pascal.
Mitt hjärta bultade. Jag tänkte "Herregud!"
Inte för att vi aldrig träffades.
Men jag anade att nåt var på gång.
Han sa "Jag har goda och dåliga nyheter."
Jag sa "Ge mig de goda nyheterna!"
Han sa "Vi har identifierat honom."
IDENTIFIERING AV OKÄNT DNA FRÅN EN MAN
GUY GEORGES DNA
FRÅN EN CIGARETTFIMP
GUY GEORGES
VAGINALPROV
DNA FRÅN GUY GEORGES
Det var…
en befrielse, en lättnad.
En obeskrivlig lättnad.
GUY GEORGES DNA
DOKTOR O. PASCAL SJUKHUSET I NANTES
"Och," sa han,
"den dåliga nyheten är...
att han anhölls redan 1995."
Och det…
var något av en chock.
På den tiden hade han förhörts
av ett team som utredde
mord på flickor i garage.
CATHY
Om man gräver lite djupare kan man se
vissa likheter,
men varför skedde en del i garage och andra i lägenheter?
Det fanns vissa ledtrådar, såren och de sönderskurna kläderna.
27 ÅR MARKNADSFÖRINGSASSISTENT
Det fanns ingen sperma, men han kunde ha använt kondom.
ELSA
22 ÅR PRESSEKRETERARE
Vi var övertygade om att det var han,
utredarna var rätt säkra.
CATHY ROCHER - ELSA BENADY - AGNÈS NIJKAMP
Och det fanns ett mycket äldre fall, från 1991.
Det var Pascale Escarfail.
PASCALE
KLÄDER, SÅR, BLOD
PASCAL ESCARFAILS DÖDA KROPP
19 ÅR STUDERANDE
PASCALE ESCARFAIL
Jag sa "Vi väntar med det. Vi utreder det sen."
Just nu är det viktiga att fånga det där odjuret."
Jag spred hans foto över hela landet.
Vi måste agera snabbt.
Ett rovdjur härjar och sprider död i staden.
Jag var besatt av att gripa honom inom de närmaste timmarna.
Jag bad om förstärkning och vi gjorde upp en lista
över adresser och platser där vi antogs
kunna träffa på Guy Georges.
Jag hade ännu ett brådskande uppdrag.
Jag sa till gruppledaren
att vi måste ringa offrens familjer.
Jag fick ett samtal från fru Monteil.
"Fru Gautier, vi vet vem det är.
Men berätta inte för nån,
inte för era barn eller nån annan."
Jag förstod.
De letar efter honom.
Hoppas att han inte dödar igen.
Det var ett sådant mediauppbåd runt fallet.
Pressen kände uppenbarligen
en viss energi och uppståndelse.
Polisstationen surrade av aktivitet.
De visste att nåt var på gång.
Min chef sa "Pressen vet om det."
Och jag sa "Få dem att hålla sig tysta!
Jag vill inte ha några läckor! "
26 MARS 1998 KL. 07.01
Godmorgon. Seriemördaren i östra Paris har ett ansikte nu.
Polisjakten är igång. Fortsätt lyssna.
Seriemördaren i östra Paris hade identifierats.
Polisen hade ett namn: Guy Georges.
Vilken chock!
En brottsreporter, som jag,
avslöjade mördarens namn innan han greps.
Det får man inte göra.
Tänk om Guy Georges hade hört det!
På teve eller radio eller nåt sånt.
Han skulle kunna fly och det skulle försvåra gripandet.
Men vi var uthålliga.
Och trots allt har vi poliser en armé till vårt förfogande.
Att komma undan oss är inte så lätt.
Jag hade gott hopp om att hitta honom.
Och det gjorde vi!
SAMMA DAG KL. 12.44
Det var två poliser på vakt
den morgonen vid tunnelbaneuppgången Blanche.
De var redan på plats.
De ser den här killen lämna tunnelbanan.
Den ena säger till den andra,
"Titta! Titta!
Det är killen från bilden. "
De tar fram bilden. "Jösses, det är han! Kom igen! "
De övermannade och grep honom.
MONOPRIX
MATBUTIKEN DÄR GUY GEORGES ANHÖLLS
SÄKERHETSVAKT SOM BEVITTNADE GRIPANDET
OCH VISAR VAR DET ÄGDE RUM
Han kom in i morse.
Polisen följde efter honom och bad om hans namn.
De övermannade honom.
De förde honom hit och tvingade honom ned på knä.
Sen förde de bort honom.
DNA-testerna är avgörande,
och binder honom till tre mord och ett mordförsök.
Men Guy Georges liknar inte alls den fantombild
som spreds för flera månader sedan.
Det har varit tillräckligt med död och lidande.
Det här är bra.
Nu ska han dömas.
Och vi, familjerna…
kan inleda vår sorgetid.
Det är den mannen som gjort så mycket ont.
Herregud!
Man andas ut.
Det var det monstret som dödade dem.
Jag såg flickornas ansikten framför mig.
Alla dessa foton.
För mig var det ett monster
som kom upp för trappan till stationen den dagen.
Ett riktigt monster.
Det var min enda tanke.
GUY GEORGES
Här är den nya bilden av Guy Georges
som anhölls igår för mordet på tre kvinnor i östra Paris.
Idag erkände han två mord till.
Polisen misstänker att han gjort sig skyldig till ytterligare två mord.
Vi hade gjort vårt jobb. Han var fast, han kunde inte göra mer skada.
I fall med DNA kan vi vara säkra.
I det avseendet
hade han lämnat spår.
Allt vi behövde var ett erkännande
för morden där det saknades DNA.
Vi hade honom fast.
Jag undrade vilken advokat, hur begåvad han än må vara,
som skulle kunna slå hål på det fallet, så vi var vid gott mod inför rättegången.
AKT 2 DOMEN
JAG MÄRKER ATT JAG ÖPPNAR MIG FÖR ER,
SOM OM NI VAR MIN VÄN.
19 MARS 2001
Även sexualbrottslingar antas oskyldiga tills motsatsen har bevisats.
För mig handlar det om personlighet.
Antingen vill jag försvara någon eller inte.
Det handlar om personkemi.
Det är helt irrationellt.
Vi har alla befunnit oss i situationer
där vi träffar helt okända personer
och de gör ett dåligt intryck på oss.
Och man tänker att man aldrig skulle vilja
vara ensamma med dem.
FRÉDÉRIQUE PONS
Men här var det inte alls så.
När man träffar Guy Georges framstår han inte som manipulativ.
Man tror att han är en öppen bok.
Han har ingen dold agenda, han verkar inte beräknande.
Och inte alls våldsam.
RÄTTEGÅNGEN DAG 1
-Ta av dig koftan. -Okej.
-Se på mig. -Vad?
-Titta på mig. -Ja, men det är svårt.
-Får jag sätta mig? -Ja, varsågod.
Den advokat som Guy Georges fattade förtroende för
var Alex Ursulet.
Alex Ursulet,
som är min före detta man,
bad mig att samarbeta med honom i målet några veckor innan rättegången.
Att ta in en kvinna i det här målet,
var utan tvekan del av den försvarsstrategi
som Alex Ursulet hade
och som manliga advokater brukar ha i våldtäktsmål.
Det är elementärt.
Han presenterade målet
som om det var en man som var falskt anklagad.
Bevis hade hittats på varje brottsplats.
En del av bevisen rentvådde Guy Georges.
Till exempel
hittades aldrig hans handavtryck.
På en brottsplats fanns ett avtryck
från en egyptisk fot, nåt som han inte har.
Polisens fantombild som spreds under flera månader
liknade inte alls Guy Georges.
FANTOMBILD 97/255
Av princip
är vad jag tror ointressant.
Det är irrelevant.
Det viktiga är vad som finns i akten.
Min intuition avseende hans skuld eller oskuld
och min personliga övertygelse är ointressant.
Guy Georges är inte ett monster, han är en man.
Det är problemet.
Inom Guy Georges
finns samma mänsklighet som inom mig.
SOLANGE DOUMIC
Inom dig. Inom oss alla.
Det är det som är skrämmande.
Om han var ett monster, vore det enklare.
Problemet är att vi är av samma skrot och korn.
Det är så smärtsamt.
Det är det stora mysteriet.
Och den sanna tragedin.
Han är inte ett monster, utan en man.
Jag var 30 år.
Det var min andra stora rättegång
som advokat.
Men den här gången försvarade jag offren.
Han måste sluta skada.
CHANTAL SIROTTI
Rättvisa måste skipas, punkt slut.
Vi vet att det är han för det finns bevis.
Det är ingen vanföreställning, inga misstankar. Vi vet att det är han.
Vi vet också att en jury går att påverka.
Om han hade sagt i rätten
"Där de hittade mitt DNA, det var jag. Men inte de andra."
Jag var orolig att juryn skulle döma honom för fallen med DNA,
men frikänna honom för dem där det saknades.
Det hade varit outhärdligt.
För det var inte sanningen.
Det låg en spänning i luften.
Det var tungt.
Jag satt här på första raden.
Jag ville ha Guy Georges rakt framför mig.
Jag ville se hans reaktioner och skriva ner allt.
Allt som hände.
Namn, attityder…
Jag ville inte missa nåt.
Det skulle bli ett krig mellan de två sidorna.
Innan rättegången svor Alex Ursulet på
att Guy Georges var oskyldig.
Att det var ett rättsligt misstag.
Han sa "Patricia, jag ska bevisa det i rätten.
Jag lovar att Guy Georges är oskyldig."
Jag ville aldrig gå till rättegången.
Det var inte jag.
Mitt mål var att få honom gripen och ställd inför rätta.
Men rättegången var inget för mig.
DAG 2
Utanför domstolen blir folkmassan större för varje dag.
Inuti rättssalen stiger spänningen.
I båset sitter Guy Georges, åtalad för våldtäkt och mord på sju kvinnor,
och offrens familjer är upprörda.
Hela veckan svarade han domaren enträget
"Jag har inte dödat."
Jag ser att det inte finns nån gräns för hans perversion.
LILIANE ROCHER CATHYS MOR
Genom sin attityd fortsätter han
att plåga och skada
offren och deras familjer
som är extremt sårbara och känner stor smärta.
Tänka sig att han förnekade det!
Det var helt chockerande.
Man undrar…
Var det ett dåligt råd från advokaten eller var han galen?
Vi förstod inte.
Vi blev överraskade, men höll oss lugna.
Han hade ju redan erkänt allt!
OFFER: MAGALI SIROTTI
JAG VILL LÄTTA MITT SAMVETE
OFFER: CATHERINE ROCHER
JAG ÄR FÖRÖVAREN
HELA SANNINGEN OM DETTA FALL
Även i fallen utan bevis: Escarfail,
Magali Sirotti…
erkände han allt.
FÖRHÖR MED GUY GEORGES
FRANCIS BECHET POLISKAPTEN
Polisman Francis Bechet,
alias Sidney,
var den förste som fick Guy Georges att erkänna.
Sidney var med under rättegången.
Han hade redan berättat hur han fick Guy Georges att erkänna.
Han sa inte det här i rätten, men för att få Guy Georges att prata,
visste Sidney att han inte fick få honom att känna sig,
så nära inpå gripandet,
som samhällets fiende nummer 1.
Så Sidney
skapade en atmosfär
på sitt kontor på polisstationen.
Han satte på jazzmusik.
Han bjöd honom på en whisky.
Sen började han prata med Guy Georges
på ett väldigt informellt sätt.
EN BLOND FLICKA…
FÅNGADE MIN UPPMÄRKSAMHET…
Guy Georges gav honom en bekännelse
med många detaljer. Han berättade allt.
Som...
....nästan som en förtrogen.
Han köpte en Opinel 12-kniv
och silvertejp.
Han håller på att dricka upp sin öl
när en ung kvinna går förbi, helt klädd i svart.
Blond, 19 år gammal, vacker som en dag.
Guy Georges säger till Sidney
att han blev attraherad av den söta flickan.
Han gick genast ut och följde efter flickan.
Han följer efter henne uppför trapporna,
hotar henne med kniven och tillbringar sen många timmar med henne.
Pascale var en hjältinna.
Hon sparkade honom.
Hon var 1, 62 m lång,
19 år gammal, bunden, naken…
och hon sparkade honom.
Och...
det gjorde Guy Georges arg.
Och…
hennes mun, när de hittade henne,
när polisen hittade henne,
var inte förbunden, men tejpen hade lämnat märken.
Hennes mun var öppen.
Sidney, polismannen,
har i sju års tid upprepade gånger ställt sig frågan
"Vad sa hon?
Vilka var Pascales sista ord innan hon dog?"
Och Guy Georges säger,
"Tejpen hade lossnat.
Hon tittade på mig och frågade "Vad gör du?"
"Dödar du mig?"
Och det…
Sidney blev knäsvag av det han fick höra.
Ett offers sista ord i sin mördares mun.
Sidney frågade vad han gjorde efter det.
"Jag tvättade händerna i diskhon.
Jag såg några öl inunder den, så jag drack en.
Jag tog en till med mig och gick. "
DAG 3
Ibland erkänner oskyldiga män i häktet.
Tror ni aldrig att det händer?
Ni kommer att få se, när vi har utrett det,
fall efter fall,
att de har konstruerat en gärningsman.
De belastar och anklagar honom
för nästan alla brott som begicks då, när han hade möjlighet att begå dem,
eftersom han inte satt i fängelse.
Han hävdade hela tiden att hans gripande hade varit våldsamt.
När han fördes till polishuset
och tog sig uppför trapporna där,
säger han att han blev slagen.
Och sen, under tiden i häktet...
Och kom ihåg att på den tiden, fanns det inga advokater på plats
och inga kameror.
Han säger att han blev pressad att erkänna
saker han inte har gjort.
Han blev aldrig slagen!
Den enda skada han fick, var ett ytligt sår på huvudet
under själva gripandet.
Punkt slut! Resten av tiden
var det ett psykologiskt "spel".
Ett psykologiskt spel mellan utredarna och honom
för att få ett erkännande.
Inget mer.
Man behöver inte slå för att få fram ett erkännande.
Han hånar oss.
Rätten, alla.
Vi ser honom sitta där. Det är otroligt.
Offrens familjer
väntade sig att Guy Georges skulle dömas.
Men de behövde höra det,
och höra Guy Georges förklara.
Få svar på de frågor de ännu hade
om de sista ögonblicken i sina döttrar eller systrars liv.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Det är ett monster.
GHISLAINE BENNADY ELSAS MOR
Han reagerar knappt.
När han tittade på bilderna, ingenting.
Helt galet.
Jag tittade på fotona från varje brottsplats.
Det var en outhärdlig del av rättegången.
Guy Georges bläddrar inte igenom dem.
Guy Georges går igenom fotona,
ett efter ett.
Han undersöker dem noggrant, lugnt.
Mycket koncentrerat, men distanserat.
Han tittade på dem ett efter ett och studerade dem.
Det var…
Det var iskallt.
Vi andra tittade på dem i 20 sekunder.
Men han? Jag tog tid.
Jag sa "Guy Georges,
nu har ni tittat på fotona i fem minuter och 40 sekunder. Jag tog tid.
Om frågan han fick inte var specifik, svarade han inte.
Han sa "Nej, inte alls. Hur vet ni det? "
Så min fråga var tydlig.
"Hur länge har ni tittat? 5 minuter och 40 sekunder?"
Och han sa…
"Jag vet inte. Så är det."
Han sa inte ens
att han blev förvånad, försökte analysera dem eller inte förstår.
Han säger att det inte är han, men inte varför han tittar så.
Jag pressade honom igen.
Jag var inte nöjd med hans svar och stod kvar framför honom.
Sen sa han…
"Det gör ont."
Jag frågade "Hur döljer ni det så väl?"
Och då svarade han så klart inte.
DAG 4
TINGSRÄTT
Vi måste ha människor,
män eller kvinnor, jag är inte feminist,
som försöker försvara det som andra kallar oförsvarligt.
Nej. Inget är oförsvarligt. Det här bevisar det.
Det är skrämmande.
Det är ett skrämmande fall.
Men han är en människa.
UTAN ATT INSE DET,
KALLADE JAG ER MAMMA TVÅ GÅNGER
Jag blir gripen av hans barndom.
Han föddes utanför äktenskapet
och var son till en ung kvinna och en soldat på permission.
...BETRAKTA ERT BARN SOM ÖVERGIVET
FÖRÄLDRALÖS OMYNDIG
BARN FÖR ADOPTION
I STATENS VÅRD
Han avvisades om och om igen.
Guy Georges hamnade ganska snart
hos barnavården.
Han placerades hos familjen Morin.
Och den familjen
var så kärleksfull och stödjande som man kan förvänta sig
av dem som har ett tjugotal barn.
Med andra ord, sju biologiska barn
och 13 fosterbarn.
Vad hände efter 16 års ålder?
Han…
JEANNE MORIN
Han överföll en flicka bakifrån.
Han försökte kväva henne.
Jeanne Morin kom in genom vittnesdörren.
INGÅNG VITTNEN I BROTTMÅL
Hon går fram.
Hon vittnar
om Guy Georges barndom och om varför hon till sist hade brutit med honom
När Guy Georges överföll sina två fostersystrar,
en när han var 14 år,
den andra, Christiane,
med ett järnrör mot halsen.
Guy Georges var 15 eller 16.
Fru Morin sa att det var ett uppvaknande.
Hon ringde socialarbetaren och barnomsorgen.
Hon lämnade bort Guy Georges.
Han skickades till ett ungdomshem.
Han blev en rymling, en brottsling.
Och sen gick det bara utför.
Det fantastiska var
att man kunde se att Guy Georges blev rörd
och visade känslor för denna äldre kvinna.
Vid ett tillfälle sa han till henne,
"Mamma,
jag vill säga, jag älskar dig."
Och fru Morin vände sig mot honom
och sa "Jag älskar dig också.
Men nu är mitt hjärta tomt."
Och sen…
sjunker Guy Georges ihop. Han sätter sig ner.
Hon älskar honom inte längre.
Aldrig i livet.
Som kvinna blir jag inte alls berörd av Guy Georges.
Rörd?
Berörd? Rörd?
Nej.
Han har haft ett tragiskt liv. Inte tu tal om det.
Men han var en fri man, han handlade fritt.
Det Guy Georges gjorde var galet, men han är inte det.
Han är fri. Han kunde ha låtit bli det.
Han visste att det var fel, att det inte var rätt.
Men jag blir inte alls berörd. Det finns gränser.
Jag blir berörd av offren jag försvarar, av deras smärta.
DAG 5
Jag hoppas att han vågar erkänna,
som han gjorde under utredningen,
vad han gjort, hur det har gått till, för det är enda sättet
för oss att förstå dessa outhärdliga handlingar
och för honom att se sig själv i spegeln.
Dag 5 stod vi inte ut längre.
Vi stod inte ut med smärtan.
Vad jag ville
var att Guy Georges skulle motsäga sig själv så pass
att jag kunde vara säker på
att han skulle dömas även för mordet på Pascale Escarfail.
Även om det inte fanns några bevis som band honom till det.
Så redan från början av rättegången
förhörde jag honom varje gång
jag märkte att han tvekade eller motsade sig.
Sen märkte jag något.
Något väldigt ovanligt, det var vid lunchtid.
Jag ville fråga ut Guy Georges om det
innan dagen var slut.
Det var omkring kl. 18.00
som jag bestämde mig för
att fråga ut honom.
Jag fick ordet.
Jag stod upp.
Guy Georges.
Ni har hört att experten på sönderklippta kläder
förklarade...
att kniven som skar sönder kläderna
hölls av en vänsterhänt.
Ni sa att ni var högerhänt.
Eller hur?
Guy Georges svarar ja.
Guy Georges,
är ni säker på att ni är högerhänt?
Använder ni aldrig vänster hand istället?
Han svarar nej.
Guy Georges, jag insisterar.
Gör ni allt med höger hand?
Använder ni inte båda händerna? Är ni inte tvåhänt?
Han svarar nej.
Guy Georges,
det förvånar mig.
För så här är det…
Jag har tittat noga.
När nån räcker er fotona,
tar ni dem med högra handen.
Men när ni bläddrar igenom dem,
gör ni det så här med vänster hand.
Och ni flyttar mikrofonen med vänster hand.
Så…
Och då plötsligt
tittar han på mig och säger
"Det är för att…
"Det är naturligt…
"Fotona, mikrofonen…
"Men..."
Och han höjer handen så här: "Men..."
Men vad, Guy Georges?
När ni dödar är det med höger hand?
Han sa ja.
Och när ni knivhugger, använder ni höger hand?
Guy Georges säger ja.
Han börjar inse vad han har gjort.
Han förändras helt.
Leendet är borta, han har en stel min.
Han är rasande på sig själv och på Solange Doumic.
Han blänger på henne.
Han sänker handen.
Rättssalen är dödstyst.
Han erkände just, han levde ut det.
Vi såg honom.
Vi såg den sanne Guy Georges, han var inte längre den samme.
Då upplevde vi hans våldsamhet.
Vi såg mördaren Guy Georges.
Tack.
Så i det ögonblicket,
vände jag mig till Guy Georges
och frågade honom
"Vad menade ni? Vad ville ni säga?"
Vi förväntade oss att han skulle säga
"I gatuslagsmål..."
Som den Guy Georges vi hade sett de senaste fem dagarna.
Från sin stol
hoppar han bokstavligen upp för att svara. Så här.
Och han skriker, pekar på mig,
hans ansikte är förvridet av hat.
Han vrålar
"Det är hon! Hon lurade mig! För henne är det bara en lek!"
Doumic svarar
"Nej, det är inte en lek."
Det är för mycket smärta och lidande här.
"Men," säger hon, "jag ser det som en bekännelse,
för under de 15 sekunderna framstod det som ni sa: Jag ska döda dig."
Jag höll på att bryta ihop.
Jag brast i tårar.
Jag lyckades dölja det bakom mitt hår.
Men tårarna trillade. Rätten ajournerades.
I ett rum längst in, satt han
omgiven av vakter förstås, men de stod tillbaka
så att vi kunde tala mer avskilt.
Men…
Guy Georges var inte längre möjlig att tala med.
Det var inte samme Guy Georges.
Det här var inte samme man som i början av rättegången.
Jag kände att jag talade till
en fullkomligt stel, kall, förvriden individ.
Och jag kände att allt det våldet
skulle få utlopp, och möjligen riktas mot mig.
För jag tror att det var blint raseri.
Vakterna måste ha känt samma sak.
För första gången
satt en av dem mellan mig och Guy Georges.
Jag kände att jag mötte
den Guy Georges som offren hade mött.
All förödelse...
i det här målet, slog mig plötsligt.
Alla dessa förstörda liv inför mig.
Guy Georges förstörda liv. Hans liv blev förstört redan från början.
Det är obestridligt.
Och…
Det var bara smärta och fördärv.
DAG 6
När rättegången återupptogs måndag morgon den sjätte dagen,
var alla övertygade om att Guy Georges skulle prata.
Vi väntar och inget händer. Båset är tomt.
Han vägrade att lämna sin cell den morgonen.
Så domaren
tvingades beordra att han fördes med våld
till rättegången.
Han var på dåligt humör.
Han var orakad, otvättad, oförskämd.
Domaren försökte återuppta rättegången.
"Guy Georges, när vi slutade i fredags
hade ni saker att säga till familjerna.
Vill ni tala om det nu?
Guy Georges säger "Nej, inte nu.
Jag ska tala med familjerna, men inte här.
Rättvisan, skiter jag i."
DAG 7
Det är han. Det är inte oväntat.
GHISLAINE BENNADY ELSAS MOR
Man vill intala sig att han är mänsklig,
men det är han inte alls.
Jag visste inte om Guy Georges skulle prata,
men jag tänkte...
jag hoppas vi slipper genomlida detsamma som förra veckan.
I den stunden var det enda
som Alex Ursulet och jag hoppades på
att han skulle förklara sig,
så att ingen skulle säga "han är ett monster."
Vi försökte förstå varför det hade hänt.
Han är åtminstone skyldig oss en förklaring.
Det krävs av honom med tanke på hans handlingar.
Han måste åtminstone förklara sig
inför domstolen och offrens föräldrar.
Ta på sig ansvaret.
Visa att han är en människa, stå upp och säga
"Ja, jag gjorde det."
Tisdag eftermiddag
hade Guy Georges förändrats.
Han hade rakat huvudet.
Han hade bytte ut sin gröna sweatshirt
mot en oklanderlig vit tröja.
In kommer Elisabeth som hade undkommit honom 1995.
Mycket vacker, med långt rött hår.
Hon är leds fram till båset där Guy Georges sitter och hon väntar.
Alex lutade sig fram mot Guy Georges och sa
om ni har något att säga, gör det nu.
Säg det för er familjs skull.
"Berätta för oss, överföll ni Elisabeth?"
Och Guy Georges…
säger ja. Han tittar ner och säger ja.
Vi hörde det knappt. Det var en viskning.
Ursulet fortsätter. Han säger:
"Var det ni som dödade fröken Escarfail?"
"Ja."
"Dödade ni Cathy Rocher?"
"Ja."
Det var som en litania.
Advokat Ursulet går igenom namnen på varje offer.
"Dödade ni fröken Sirotti, fröken Bénady..."
"Ja, ja."
Svaren kom djupt inifrån.
I rättssalen var det alldeles tyst.
Inte minsta knyst... inte ett ljud hördes i rättssalen.
De enda ord...
som hördes när Guy Georges hade talat klart,
kom från ett av offrens mödrar
som sa tack.
Jag sa "Tack."
Och han nickade.
LILIANE ROCHER CATHYS MOR
Just nu är jag i chock
efter denna icke-dialog,
där jag sa tack till min dotters mördare.
Det flög bara ur mig.
Jag tänkte mig inte för.
Att döma av offren riktade Guy Georges in sig
på kvinnor i åldern 19 till 32. Ett brett spektrum.
Det fanns inga speciella fysiska egenskaper.
Brunetter, blondiner, rödhåriga.
Långa och korta.
Ingen av dem var deprimerad, arbetslös, ensam…
eller neurotisk.
De var förnuftiga kvinnor med ambitioner, med pojkvänner…
Han sa att det var deras energi som utmanade honom.
Ju mer energiska de var, desto mer drogs han till dem.
Det han sa var...
att när han såg dem på gatan,
var energin de utstrålade som lockade honom.
Det var energin han drogs till,
som utmanade honom.
DAG 13
Det som hände var oväntat.
Det hade vi inte trott.
Vi ansåg ändå
att vi måste fortsätta att försvara honom.
Om jag inte hade fortsatt som hans försvarare,
hade det för Guy Georges inneburit
att jag övergav honom.
Ännu en kvinna överger honom.
Det hade varit outhärdligt.
Så jag fortsatte som försvarare.
Herr domare.
Mina damer och herrar i rättssalen, ärade jurymedlemmar,
denna eftermiddag
är jag den första som står inför er
för att försvara herr Guy Georges.
För att försvara det oförsvarliga.
Jag vänder mig till er, Guy Georges.
Jag vill säga
att även om ni är psykopat,
är ni inte född psykopat.
Man föds inte som psykopat, man blir det.
Domen blir ingen överraskning.
Och…
jag vet inte hur er morgondag ser ut,
er morgondag kan bli ljusare.
Men det är ni som väljer den morgondagen.
DAG 14 SISTA RÄTTEGÅNGSDAGEN
Rättegången återupptogs kl. 16.42.
Domaren meddelade domen från tingsrätten i Paris.
"Monsieur Guy Georges,
ni döms på livstid
och till minst 22 års fängelse."
I rättssalen omfamnar man varandra.
Spridda skratt hörs bland åskådarna.
Och det är över.
EPILOG
JAG ÄR SKYLDIG ER SÅ MYCKET
JAG HAR TAGIT IFRÅN ER SÅ MYCKET.
HÉLÈNE FRINKING
VAR INTE LEDSEN VI LYSSNAR PÅ FÅGLARNA
Jag var inte på rättegången,
jag hörde den i efterhand. Det väckte starka känslor.
Han bad offren om förlåtelse.
Och eftersom jag inte var där,
fortsatte jag att tänka på det, på vad det är att förlåta.
Och jag insåg att nej, jag kan inte förlåta honom.
Det var inte mig han gjorde illa, det var Hélène.
Så jag bestämde mig för...
att skriva till honom.
HR. GEORGES, GUY
Och han svarade.
MIN KÄRA ANNE,
JAG VILL INTE LJUGA FÖR ER,
JAG SOV INTE HELLER NATTEN MELLAN DEN 7 OCH 8 JULI.
JAG MÄRKER ATT JAG ÖPPNAR MIG FÖR ER,
SOM OM NI VAR MIN VÄN.
JAG ÄR SKYLDIG ER SÅ MYCKET
EFTERSOM JAG HAR TAGIT IFRÅN ER MYCKET.
Hon anförtrodde mig hans brev,
som ett arv.
Hon bad mig också
att se om breven kan användas
av psykiatriker för att förstå Guy Georges bättre.
Att se honom
som mer än en mördare, som en intelligent person
med förståelse för vem han är, för sitt tillstånd och sin livsväg.
JAG FÖRLORAR INTE HOPPET
I FÄNGELSET
SÄG VAD JAG SKA GÖRA
Jag tror vi kan lära av Guy Georges brev
så att andra Guy Georges, och det finns många,
inte går från ord till handling. Det är det viktiga idag.
FÖRUTSEENDE
Hur man känner igen och hjälper dem
att hantera sin smärta på andra sätt än att begå fruktansvärda brott.
DET ÄR SNÄLLT AV ER
Det är mycket ovanligt att en mor skriver till sin dotters mördare.
Det är för att hon tror på försoning.
Anne tror
att han kan räddas,
att han kan vårdas,
gå i terapi, bearbeta sig själv.
Jag tror att hon tror på det.
Det här är ett valnötsträd.
Det har också lidit, det har sår.
Det är vackert. Som Hélène.
Jag vill dela med mig
av kunskaper, ansträngningar, vara generös och allt sånt.
Men hatet vill jag inte dela. Absolut inte.
Det är inte jag.
Varsågod. Ett minne.
Det finns inte många.
Det här är…
Det är fridfullt.
Man tar sin sorg och gör nåt av den.
Det var det jag ville föra vidare.
HÉLÈNE
PASCALE
CATHY
ELSA
AGNÈS
MAGALI
ESTELLE
TACK VARE UTHÅLLIGHETEN HOS FLERA AV OFFRENS FAMILJER,
HAR FRANKRIKE SEDAN 1998 ETT DNA-REGISTER
SOM HAR HJÄLPT POLISEN ATT LÖSA HUNDRATALS FALL.
Översättning: Elsa Hallström