Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Asere, ¿qué bolá?
Croquetas frescas!
Ти готовий, Живу?
Добре. До роботи.
Гей, пані та панове, Зараз почнеться шоу.
Почнеться шоу.
Ми підготували для вас Сліпучий номер.
Почнеться шоу.
Підходьте ближче, друзі, Час настав.
Представляю вам єдиного І неповторного Живу!
Ця штука працює?
Підходьте ближче. Давайте!
Явка низька, Але це не біда,
Ми почнемо наше шоу, Справи підуть угору.
Це не нова сцена, Ми за крок від дому.
І це наша місцина, Оцініть цю рутину.
Пане і панове, Я Живу Кінкажу.
Що таке кінкажу?
Крихітко, я тобі Щось нове розкажу.
Глянь на рухи, поки я співаю, Усе, чого бажаю,
-Щоб ти галасувала. -Гей!
Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей.
-Лай ле ло лей. -Це Андрес. Він співає…
Гей!
Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей.
Лай ле ло лей.
Ти і я, таких більше нема,
Попадаємо в ритм кожного разу.
Ми частина Перевіреної часом традиції,
Влучної координації, Ми двоє першокласних музикантів.
Поки годинник цокає, Перестрибуємо конкурентів.
Я качаю цей ритм, А тепер дивіться,
Як люди кидають свої грошенята, Ось такий у нас день.
Кожен день, so dame un beso,
Поцілуй мене.
Скоро повернусь. А тепер дивись.
Гей.
Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей,
Лай ле ло лей.
Ти і я, таких більше нема.
Попадаємо в ритм кожного разу.
Можливо, ви думаєте,
Чому кінкажу Грає музику на Кубі?
Не місце тобі в тропічному лісі?
Упав у ящик для перевезень немовлям,
Отямився в новому місці І співав новий приспів.
Пам'ятаю лише, що був голодний І тікав від іще голоднішого.
Він гнався за мною до дерева. А хто врятував мене з тресом?
Так, це був Андрес. Він благословив мене своєю мелодією.
Звідки ти, chiquito?
Дуже любиш музику?
З дерева спускайся
І зі мною залишайся.
Але як ми тебе назвемо?
Ти сповнений музики й життя, у мене для тебе є ідеальне ім'я.
Живу!
І якщо вам до вподоби, Пустіть капелюха по колу.
Передайте його далі, Пустіть капелюха по колу.
Якщо вам це до вподоби, Пустіть капелюха по колу.
Це Живу, Хуткішого за мене не знайдете ніколи.
І якщо вам до вподоби, Пустіть капелюха по колу.
Передайте його далі, Пустіть капелюха по колу.
Якщо вам до вподоби, Пустіть капелюха по колу.
Так, я пристосувався до нового дому.
Ти і я, таких більше нема.
-Попадаємо в ритм. -Попадаємо в ритм.
-Кожного разу. -Кожного разу.
-Гей! -Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей.
Нам усім до вподоби, капелюх йде по колу. Передаємо далі, капелюх йде по колу.
Ти і я, таких більше нема.
Попадаємо в ритм кожного разу.
Завжди в ритм.
Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей.
-Ло лай. -Ритм давай!
І так, друзі, це робиться в Гавані, Куба.
Точність, своєчасність, усе в такт.
Хоча ми з Андресом не говорили однією мовою,
коли йшлося про музику, ми були настільки на одній хвилі,
що закінчували музичні фрази один одного.
Гарне шоу, як і завжди, Живу. Ти голодний?
Хочеш croqueta?
Може, манго?
Хтось любить манго.
Глянувши на нас, ви могли б подумати: «У них ідеальне життя».
І мали б рацію. Так і було,
поки не прийшов лист.
Добре.
Вам
надійшов лист.
Марта?
Але як?
Марта? Хто така Марта?
Хто така Марта?
«Як підібрати слова після стількох років розлуки?»
«Перед виходом на пенсію мене переповнюють спогади
про прекрасну музику, яку ми колись разом творили.
Я не знаю, чи зможеш ти пробачити моє мовчання,
адже ми розійшлися вічність тому.
Але для мене немає нічого важливішого, ніж знову заспівати з тобою дуетом».
«Мій прощальний концерт відбудеться 16 червня в «Мамбо Кабані» в Маямі.
Якщо завітаєш зі своїм тресом, я знатиму, що ти відчуваєш те саме.
Сподіваюся, ще не пізно. Amor, Марта».
Я не можу повірити. Марта Сандовал!
-Ви сказали: «Марта Сандовал»? -Прощальне шоу Марти?
-Стривай. Хто така Марта? -Збираєтеся до Маямі?
Ні. Лише від квартири до площі. Такий у нас маршрут, два квартали.
Ви маєте поїхати, Андресе.
Ви нарешті зможете виступити в Маямі разом.
Що? Ні! Наша аудиторія тут.
-Не поїду в Маямі. Я вже старий. -Слушна думка. Знай свої межі.
Не скупіться. ¡Suelta el billete!
Andrés y Marta. Qué romántico.
Не будемо захоплюватися.
Хто така Марта?
Агов?
Агов! Хто така Марта?
Чекай.
Це ти?
Я припускав, що ти завжди був старим.
То ви виступали дуетом?
Марта.
Вона була справжньою зіркою Гавани.
Найкрасивіший голос Куби.
А також кохання мого життя.
Та я ніколи не казав їй про свої почуття.
Усі знали, що вона стане великою зіркою.
Mi canción.
Якось після ще одного успішного шоу я знав, що настав мій момент.
Я нарешті наважився розповісти про свої почуття.
Та саме тоді нас перебив агент із США.
Він запропонував Марті виступити в «Мамбо Кабані» в Маямі.
Марта була на сьомому небі.
Її мрія мала от-от здійснитися.
У той момент
я зрозумів: якщо відкрию їй своє серце,
вона може не піти за своєю мрією.
Тому я приховав свої почуття
і нічого їй не сказав.
Без неї Гавана була порожня.
І я теж.
Усе своє кохання, увесь смуток
я вклав у пісню.
Грати цю пісню було занадто боляче.
Пісня,
яку Марта так і не почула.
Ось вона, Живу.
Це остання пісня, яку я написав.
ДЛЯ МАРТИ
Ого. Вона так її і не почула.
Це так сумно.
Але тепер, друже, я маю найбільший дар у світі.
Другий шанс!
Другий що?
-Ми їдемо в «Мамбо Кабану»! -Мамбо що?
Є одне місце,
За багато миль звідси, Де глибоко вкорінився ритм.
І не відпускає, ось як ти знаєш,
Що ти в «Мамбо Кабані».
Серце твоє закалатає,
Труби заграють І проженуть надії на сон.
Це мій шанс розділити ще один танець
У «Мамбо Кабані».
«Мамбо Кабані».
Схаменися, усе відбувається надто швидко.
Ми залишаємо старе рідне місто Через цю записку.
Ні!
Залишся вдома, у житті, яке ми створили, З піснями, які грали.
Живу, не бійся!
Ще не пізно.
Що відбувається?
МАМБО КАБАНА
Я все бачу і все чую, мій друже.
-Наші веселощі у вестибюлі. -Що? Чекай!
Марта так прекрасно співає,
А я написав мелодію, яка грає.
Ще не пізно.
Андресе!
Ще не пізно.
¡Vamos mañana!
«Мамбо Кабана».
Не вірю, що ти справді про це задумався.
Живу, ти ж також радієш?
Ні! Я не радію. Ми хлопці з малого містечка, а не великого міста.
-Ми хлопці з площі. -Не хвилюйся. Усе буде добре.
Лови!
Слухай, Живу!
Я повинен зіграти цю пісню Марті.
Вона повинна знати, що я її люблю.
Це лише одна пісня.
Ти мені потрібен, сину!
Живу, ти куди?
Живу.
Про що він лише думає? Подорож літаком до Маямі!
Минуло 60 років, і ти здолаєш цей шлях заради одного шоу?
Заради однієї пісні?
Що може змінити одна пісня?
Що я роблю?
Ну ж бо, Живу.
Валіза сама не збереться.
Гаразд.
Чудовий день для подорожі.
Доброго ранку.
Слухай, я справді шкодую про минулу ніч.
Але я думаю, що ми…
Андрес?
ДЛЯ МАРТИ
Гавана втратила хорошого друга – Андреса Ернандеса.
Роками звуки його треса наповнювали цю вулицю
і наші серця.
Ми так раділи,
що скоро він возз'єднається з Мартою Сандовал.
На жаль, цьому не судилося статися.
Ay, Señora.
Ay, muchas gracias.
Мене звуть Роза Ернандес.
Андрес був дядьком мого покійного чоловіка.
Ми з дочкою Ґабріелою живемо у Флориді.
Це наша перша поїздка на Кубу.
Привіт. Це моя мама.
Мене звуть Ґабі. Ти Живу, так?
Слухай, я знаю, що ти переживаєш.
Я теж втратила тата.
Зв'язок Карлоса з Кубою
не могли розірвати ні час, ні відстань.
Нерозривний зв'язок.
Ось що нам дісталось. Сім'я має дбати про сім'ю, так?
Ти розумієш. Стривай! У мене чудова ідея.
Ти маєш поїхати жити зі мною у Флориду.
Так, завтра ми їдемо додому. Давай, залізай у сумку.
Стривай, Живу. Що ти робиш?
Тебе турбує питання туалету?
Усе гаразд. Тут є серветки.
Я вдячна, що ви прийняли нас із Ґабріелою з розпростертими обіймами.
Gracias, Señora.
Ahora, amigos,
скористаємося цим моментом, щоб попрощатися, послухавши
ще одну пісню для Андреса Ернандеса.
Усе життя ти займався музикою.
Я думав, що пісням не буде кінця.
Тепер така тиша.
Мені просто хочеться Знову грати з тобою, друже.
Ти задрімав, наспівуючи мелодію.
Сонце зійшло, а ти не заворушився.
І ось я тут.
У мене залишилось одне прохання.
Усього одна пісня, усього одна.
Зіграй ще на біс, не йди,
Ще є музика, яку ми не зіграли.
Усього одна пісня, усього одна.
Це все, чого я прагну, дай мені знак, Що ще не пізно,
Що ще не пізно.
Усього одна пісня, усього одна.
Якщо ти житимеш далі, Це завдяки твоїй музиці.
Усього одна пісня,
Пісня, яку мають почути.
Усього одна пісня, усього одна.
Я доставлю її туди, куди потрібно.
Усього одна пісня, усього одна.
Голосніше страху я мушу співати.
Ще одну пісню ти маєш зіграти.
Одну пісню на біс ти маєш зіграти. Я мушу йти,
Щоб потрапити вчасно на шоу.
Нехай усі знають, Що є ще одна пісня,
Усього одна. Бути сильним пора для майбутньої подорожі.
Співай попри сумнів, Співай попри страх,
Крізь крик і сльози Подолай свій страх.
Ніби сонце пробивається крізь хмари, Ніби ти ще поруч, ні – сльозам.
Я докладу зусиль, я буду сильним.
Так, я рухаюся вперед,
Настав час для ще однієї пісні.
Це те дивне дівча.
Ґабі, що ти робиш?
Просто граю мелодію.
Може, Живо почує, і я заберу його до Флориди.
Точно. Вона з Флориди.
Ґабріело, що я тобі казала? Ніяких тварин.
-Будь ласка! -Ні.
Крім того, ми не можемо взяти дику тварину на літак.
Señora Hernandez!
Такий радий, що спіймав вас до від'їзду.
Ґабі, mi niña,
ми знаємо, що ти любиш музику, як і твій дядько Андрес.
І ми хотіли залишити тобі його музичні цяцьки.
Вінтажні маракаси! Клавес!
Оцініть лише цього поганця!
Дякую, Монтоє. Ви подарували моїй донечці акордеон.
Мамо, тобі подобається?
Que cosa más linda.
Музика в неї в крові.
Куба! Я люблю кубинську музику.
Вирішено. Марто, я йду до тебе.
Готова, Кубо? Я додам тобі ритму.
Дякую, Ґабі.
Я впевнена, що вся Куба знає, що ти тут.
Вибач. Схоже, я надто круто граю.
Гра? Той шум – це була гра?
Ah, bueno. Ось ваше таксі.
Монтоє, дякую вам.
Gracias, Montoya!
Adiós. Практикуйся грати щодня.
МІСЦЕ ПРИЗНАЧЕННЯ: КІ ВЕСТ, ФЛОРИДА
Моя голова.
Схоже, що подорожі – це не моє.
Де я?
Яка зараз година?
Десята ранку. Маю ще десять годин.
Точно. Це дівча з рюкзаком.
Дивись, що в мене для тебе є.
-Тішишся, що це вже сьогодні? -Звісно. А що сьогодні?
Твій перший продаж печива із загоном «Лисички-рятівнички».
Так, це вже навряд.
Я довго пробула з «Лисичками-рятівничками».
Про що ти говориш? Ти була на одній зустрічі.
Я знаю.
-Пора рухатися далі. -Далі?
Ти лише розпочала. Ти тільки з усіма знайомишся.
Є хвіст – є хист.
Будь ласка, дай їм ще один шанс.
Я вже змонтувала прощальне відео.
Печиво!
Усім миру. Я звалюю. Бувайте.
Я ЗВАЛЮЮ ПОДАЛІ!
Креативно.
Стривай! Це найкраща частина. Я перетворила їх на зомбі-клоунів.
Купуйте моє печиво.
Ґабріело Маріє Розо Ернандес, ти частина загону.
На тебе розраховують. Не можна їх покидати.
Чому?
Pulgita, ти не можеш далі всіх відштовхувати.
Якщо ти хоча б не спробуєш порозумітися з іншими дітьми,
тобі буде дуже самотньо.
Ґабріело, escúchame. Ти це зробиш!
Я дозволила тобі це фіолетове волосся. Ти мені винна!
Але, мамо, вони розмовляють лише про продаж печива,
значки й порятунок національного парку.
Це так нудно!
Ти підеш на продаж печива. Ти зробиш там селфі.
Ти добре проведеш час і знайдеш друзів.
А тепер вдягай форму. Вона дуже гарненька.
Усе чисто. Забираймося звідси.
Усе добре. Це лише речі твого померлого дядька.
Які котяться по підлозі. Самостійно.
Граючи моторошну мелодію на акордеоні.
Усе добре.
-Живу, ти тут! -Так. А тепер я йду.
Ти таки пішов за мною?
А тоді прокрався до сумки,
бо любиш мене!
Я така рада, що ти тут, Живу.
Мені є з ким розділити браслет дружби.
Найкращі друзі назавжди!
-Гей, відпусти. Тримай лапи при собі. -Не ворушись.
Назавжди – це довго! Я маю доставити пісню.
Радий зустрічі. Миру тобі!
Це маленькі надгробки?
Це мій зоопарк.
Колись був.
Ґабі?
Це моя мама. Сховайся.
Як воно, мамо?
Чому я знайшла форму в мікрохвильовій?
Я сушила її?
Ти сушила… Що це?
Скільки разів я тобі казала? Ніякої їжі в кімнаті.
Так у домі заведуться мурахи.
Ось, візьми свою форму.
Ти про мого плаща-невидимку?
-Ґабі. -Я відчуваю, як з'являються висип.
Горло свербить.
Це форма, а не алергія.
Переодягнися. Ми не хочемо спізнитися на продаж печива.
Я хочу.
Ти це бачив?
Вона мене зовсім не розуміє.
Вона хоче, щоб я носила форму,
як усі.
Але я не така, як усі, бо…
У такт свого барабана я крокую.
У світі банальностей сюрпризом буду.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
У такт свого барабана я крокую.
У світі банальностей сюрпризом буду.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
У мене була скрипка, але я її зіпсувала.
Я грала на бубні, але з ним нудьгувала.
Зрозумів про що я? Це випадковість.
Ми тепер команда, Зіспіваймося разом натомість.
Зіспіваємося, зрозумів про що я?
Вийшла гра слів, Живу на повну.
Не зупиняюся, Я справжнісіньке чудо-дівча.
У такт свого барабана я крокую.
У світі банальностей сюрпризом буду.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
Я дуже крута, почитайте про це, Інші діти мені не можуть глянути в лице.
Я місце в автобусі вирвала зубами, Я завжди була собою, а не «нами».
-Гучність на десять. -А треба на три.
Не дочекаєтесь. Я маю бути собою.
Моя гучність – десять, Я маю бути вільною.
І в мене є друг, Тепер ми команда.
У такт свого барабана я крокую.
У світі банальностей сюрпризом буду.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома. Соло!
А тепер соло.
Я по життю пливу соло.
Я набираю обертів, Коли світ у «слоу-мо».
Коли не знаю, то вигадую по ходу.
Знаю, здається, що мені самотньо.
Люди думають, мені самотньо.
Глянь на цю кімнату. Думаєш, знаєш мене достатньо?
Ти не знаєш мене, Я в ударі!
У такт свого барабана ми крокуємо.
У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Краще буду зі своїм барабаном удома.
У такт свого барабана ми крокуємо.
У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
Стрибай!
Ти куди пропав?
Що це?
Оце так дівча.
Отож, це і є Флорида?
Пластикові птахи.
Флорида дивна.
Мені залишається лише знайти Марту.
Давай, Андресе. Мені потрібен якийсь знак.
Що завгодно. Вкажи шлях. Будь-який знак підійде.
МАРТА САНДОВАЛ ЛИШЕ ОДИН ВЕЧІР ПРОЩАЛЬНИЙ КОНЦЕРТ
«Мамбо Кабана».
Перепрошую.
-Це автобус до Маямі? -Саме так.
Ідеально. «Мамбо Кабана», я лечу до тебе.
Ще не пізно Я поїду на автобусі прямісінько туди.
Вітаю.
Це місце зайняте?
Тваринам і гризунам сюди не можна. Вимітайся з автобуса.
Не в мою зміну.
Вам сподобалося? Я сам придумав.
Ти такий гарненький.
Дякую?
Може, ще й смачненький.
Ні! Забирайся!
-Ось ти де. -Ні!
Я знаю, чому ти приїхав у Флориду. Ти намагаєшся знайти Марту.
Я прочитала лист Марти.
Tío Andrés хотів відвідати її сьогоднішній концерт.
Ти теж намагаєшся туди потрапити?
Але чому?
Що це?
«Para Marta»?
Tío написав їй пісню?
«Твій літак вранці відлітає. Незабаром світ побачить, як ти сяєш
Хотів би я бути з тобою поруч. Але подорож ця – не моя».
Ти розумієш, що це означає?
Йому не вдалося сказати
«Я люблю тебе».
Живу, це справді важливо. Марті потрібно почути цю пісню.
І я доставлю тебе туди.
Справді?
Прощальне шоу Марти
пройде в «Мамбо Кабані» в Маямі.
У нас мало часу.
Не хвилюйся. У мене є план.
Спочатку залізай до моєї сумки.
Що завгодно для Андреса.
Це ж останнє шоу Марти Сандовал!
-Прошу, мамо, Маямі не так уже й далеко. -Що?
Відколи ти така шанувальниця Марти Сандовал?
З самого народження. Я справжня фанатка.
Назви одну пісню.
«Despacito»?
Збирайся на продаж печива. Я більше не буду повторювати.
Не хвилюйся, у мене є ще краща ідея.
Перебереш речі в рюкзаку? Чого там тільки немає.
Жодної серветки. Я не бачив ні однієї.
Зараз подивимось.
Від Кі Веста до Маямі.
Ідеально. Так ми доберемося на шоу вчасно.
«Мамбо Кабана», ми скоро будемо.
«МАМБО КАБАНА»
Скажи зараз.
Марто, mi amor, я люблю тебе
Марто!
Сеньйоро Сандовал, це честь познайомитися з вами.
-Muchas gracias. -Прошу сюди.
Ми так пишаємося, що ви обрали «Мамбо Кабану» для останнього виступу.
Марто.
Правда, що ваш старий партнер Андрес сьогодні зіграє з вами?
Є надія.
Ласкаво просимо до прекрасного центру міста Кі Вест.
Крок перший. Квитки на автобус.
Сиди в сумці, а як запитають – ти моя тварина для емоційної підтримки.
Печиво!
Продаж печива.
Усі кошти спрямовані на захист видів під загрозою зникнення.
О ні, «Лисички-рятівнички».
Містере Геншоу. Можу зацікавити вас мініатюрами ламантин?
Ви знали, що Еверглейд – дім для 2000 видів рослин і тварин?
І 70 з них загрожує вимирання…
Перепрошую. Якщо ви придбаєте бавовняну сумку
замість пластикового пакета,
на ваших руках не буде крові матері-природи.
Я не погана людина.
Я лише хочу печива.
Треба тікати, поки не побачили.
Ернандес!
Привіт, білявко.
Та інші.
-Ґабі, де твоя форма? -Так, у нас є правила, Ернандес.
Лисичка-рятівничка лише в повній формі може брати участь в продажі печива.
Що?
Продаж печива сьогодні? Я думала, це було вчора.
Але ти ж і вчора не з'явився?
Слушна думка.
Я була зайнята порятунком цієї тварини.
-Що ти робиш? -Він такий гарненький.
Можна погладити?
-Ні!. -Уперед. Він це любить.
Гляньте на мордочку.
-Він чарівний. -Стійте. Це жорстоке поводження.
Такий пухнастий. Як його звуть?
Його звуть Живу. І він опосум.
Ґабі, це не опосум. Це кінкажу.
Рідкісний південноамериканський тропічний ссавець.
Медовий ведмідь.
Медовий? Не знав, але гарно.
Очі трохи помутнілі.
Шерсть у нього якась жорстка.
Його оглядав ветеринар?
Вибач, що?
Ґабі, правил слід дотримуватися.
Для його ж безпеки потрібні щеплення й тиждень під наглядом медиків.
-Тиждень? -Так.
Ізоляція від інших тварин. Ти не читала посібник «Лисичок-рятівничок»?
Точно, тиждень. Він уже минув.
Чудово. Тоді ти не проти показати мені його свідоцтво про щеплення?
Звичайно, я зараз його принесу.
Воно в багажнику велосипеда.
Ні.
Час для плану Б.
Стривайте. У велосипедів нема багажника.
Знаєте, я думаю, що в неї немає свідоцтва.
Думаєш?
Дівчата,
у нас лисичка-рятівничка, яка вийшла з-під контролю.
Час діяти!
Зміна планів. Ми сядемо на автобус на наступній зупинці.
-Зупинись, Ернандес! -О ні.
Відпусти кінкажу!
-Не хвилюйся, Живу. Я їх позбудуся. -А автобус? Наш план – це автобус.
Не спрацювало.
Давай, Живу. Забирайся назад і позбудься їх.
Ось вам. Весело?
Такому не місце в дитячому рюкзаку, але ось вам!
Агов. Ти не посмів.
Ось і серветки.
Стій! Зупинись негайно, ти маленький…
Ось тобі.
Він обливається хімікатами.
Це крик про допомогу. Ґабі, віддай нам кінкажу!
Містере Геншоу!
Ви їхали сюди?
Ви живете за два квартали!
Як вам не соромно!
-Сором. -Сором.
ВИ ПОКИДАЄТЕ КІ ВЕСТ
Ти влипла по вуха, Ернандес. Віддай його!
Живу, тримайся міцно.
-Ми будемо стрибати! -Що?
Ура!
Маямі, ми скоро будемо.
Ні!
Що ми накоїли? Ми дозволили цій бідній, беззахисній істоті
вільно розгулювати у світі, де він точно не виживе.
-То що, назад до стенда з печивом? -До стенда?
Ні! Це наш обов'язок, як «Лисичок-рятівничок», врятувати його.
Іво!
Так?
Нам знадобиться човен твого тата.
Пісня. Де вона?
Де вона?
«ДЛЯ МАРТИ»
Ще не порвалася.
Гаразд, що в нас по плану? Де той автобус?
Ні!
Піщаний ангел!
Живу, ти маєш спробувати.
Подивись на мене. Я кішка. Няв.
-Пора звідси тікати. -Гей, Живу.
Знаю, ми пропустили автобус, але не бійся, у мене є план В.
Якщо підемо через Національний парк Еверглейдс,
то можемо встигнути.
Гаразд. Новий план. Що тут у нас?
Ого, Живу, ми на одній хвилі.
Ніби наші думки співзвучні.
Я думала, він його витримає.
Співзвучні? Були б вони співзвучні, ти б панікувала,
бо це був наш квиток до Маямі.
Ми застрягли на човні, який пливе в протилежному напрямку.
Ми точно не на одній хвилі. Я покажу тобі співзвучність.
А ось ми з тобою.
У нас різне розуміння слова «план».
Для мене й інших раціональних людей план – це п'ять П.
Правильний план перекриє прикрі перешкоди.
Та твої плани – це просто шкідливі імпульси.
Що ти робиш?
Та-да! Іноді доводиться імпровізувати.
Він не попливе.
Подорож починається прямо зараз!
Він пливе. Справді пливе.
Стережись.
Зараз.
Секунду. Не хочу нічого потягнути.
Гаразд. Готовий, Живу?
І вона промахнулася.
Я дуже промахнулася.
Ти це бачив, Живу?
Сміхота.
Марто, ми скоро будемо!
Це робот Ґабі. Залиште повідомлення.
Ґабі, я тобі писала. Передзвони мені.
Ми вже про це говорили.
Скажи зараз.
Вона б не посміла.
ЕКСПРЕС КВИТОК ОБЕРІТЬ МАРШРУТ, ВІДПРАВЛЕННЯ
Посміла.
Карлосе, я б не відмовилася від твоєї допомоги.
Це в неї від тебе, знаєш.
Дістатися автобуса ми планували,
Озирнутися не встигли, як ми удвох
Пливемо до нових країв.
Вона сказала, це короткий шлях.
Я намагаюся не падати духом,
Але не знаю, як ми з цим упораємося.
Згадую, яким маленьким раніше був світ.
Лише ми з тобою, лише ми з тобою.
Тепер горизонт набагато ширший,
Тепер усе або нічого,
Так, усе або нічого.
Коли на шляху поворот, усе, що я можу –
Це змиритися й повернути.
І коли запал закінчується, Усе, що я можу –
Перевірити, чи не знайдеться ще.
Коли щось іде не так, усе, що я можу –
Це рухатися вперед.
Усе, що я можу,
Хай там що, це грати далі,
Грати далі.
Не втрачати ритм.
Живу.
Тобі страшно?
Знаєш, тато співав мені, коли мені було страшно.
Андрес також.
Ми могли б заспівати пісню Марти. Це б нас розвеселило.
Я тут, але на іншому березі,
Завжди на твоїй стороні.
Спостерігаю, як ти здіймаєшся.
Ударні в мене в крові. Можу й тебе навчити.
Ти вчитимеш мене грати на барабанах?
Ось, Живу.
Заціни.
Спробуй простий ритм.
Та це просто шум. Дивись.
Ого. Ти швидко вчишся.
Напевно, я хороша вчителька.
Повторюй за мною.
Ого! Добре звучить.
Так, я бачу потенціал.
Сирий талант.
Ну ж бо, Живу.
Не стримуй себе, дідусю.
Дідусю? Хіба дідусь так може?
Ого, Живу.
Згадую, яким маленьким раніше був світ,
Лише ми з тобою, лише ми з тобою.
Тепер горизонт набагато ширший,
Тепер усе або нічого,
Так, усе або нічого.
Коли на шляху поворот, усе, що я можу…
-У такт свого барабана ми крокуємо. -Це змиритися й повернути.
І коли запал закінчується, усе, що я можу…
-У такт свого барабана я крокую. -Перевірити, чи не знайдеться ще.
Коли щось іде не так, усе, що я можу…
-У світі банальностей сюрпризом будемо. -Це рухатися вперед.
Усе, що я можу –
Хай там що,
Це грати далі
І тримати ритм.
Та ну, не зупиняйся.
Тримаймо ритм, партнере.
Це не ритм, а я тобі не партнер.
Не хвилюйся, Живу. Це лише невеликий дощик.
Скоро стихне.
Тримайся міцно, Живу!
Ні!
Пісня!
-Живу, я її дістану. -Ні. Я сам.
Живу! Я нічого не бачу.
Ні. Це все не насправді.
Так!
-Живу! -Ні.
Я дістала!
-Пісню? -Не хвилюйся, Живу.
Я подбаю про неї. Обіцяю.
Ґабі!
Гаразд, не панікуй. Ти щойно загубив пісню.
І з нею Ґабі.
Що мені робити? Мені потрібен новий план.
Новий план. Придумав.
Ґабі!
Це робот Ґабі. Залиште повідомлення.
Ґабріело Маріє, негайно відповідай! Я бачила розклад автобусів на комп'ютері.
Думаєш, зараз у тебе неприємності?
Я покажу тобі неприємності.
Я поряд з автобусом. Сигналю. Це я.
Я знаю, ти чуєш мене.
Зупиніться!
Що за…
Ви ж не дозволите їй нас обігнати?
Не в мою зміну.
Не смій від мене тікати.
Ґабі!
Вона не відповідає. Я повинен обшукати це болото.
З висоти пташиного польоту побачу.
Агов, друзі! Мені потрібна ваша допомога, щоб знайти декого…
Чудово, птах.
Перепрошую. Мене звати Живу. Я загубив свою подругу.
Фіолетове волосся, краватка.
Підлетиш, щоб я її знайшов?
Зазвичай я б допоміг,
але я готуюсь поринути в дуже довгий сон.
Що? Ні! Не кажи такого! Я певен, тобі є для чого жити.
Справа не в цьому. Власне, я буквально йду спати.
Так, я лише впадаю в сплячку
до кінця мого життя.
Тобто до кінця сезону знайомств.
Знайомств? Який жах. Як я вже казав…
Ти не розумієш. Усе життя мені казали: «Не хвилюйся, Данкаріно.
Настане сезон,
ти знайдеш собі пару, і любов тебе окрилить».
Це чудово, та в мене справи.
Любов тебе окрилить І ніколи не обтяжить.
Ага. Усі знають цю пісню.
-Може досить з цією любов'ю? -У мене скрутно з часом.
Я тут вісім, уже вісім сезонів поспіль,
та любов не окриляє, а заганяє мене в могилу.
Трагічно. Отож…
Я косар-невидимка. Нікого не хвилює, чи живий я.
Особливо Валентину.
-Валентина дивиться на мене, так? -Так.
Забудь, що ми знайомі. Удачі в пошуках. Бувай!
Чекай. Вилазь звідти.
-Ти пробував сказати їй, що відчуваєш? -Ні! Я не можу.
Я боюся.
Ні, я вже чув цю історію. Добром це не закінчиться.
Гаразд, я тебе виручу. А ти поможеш знайти мою подругу. Згода?
Добре, згода.
А тепер, представся.
Привіт, ти Данкаріно.
Я маю на увазі, що я… Я Данкаріно.
Я вражена.
-Ні. Назад у діру. -Ні. Зосередься.
Посміхнись і зроби їй комплімент.
-Валентино. -У тебе вийде.
Твої очі схожі на два величезні басейни…
Ні, вони наче дві озера на твоєму обличчі.
Озера? На моєму обличчі?
О ні.
Це найкраще, що я чула про свої…
У мене жаба в горлі.
Вибач, Ґері.
-Вони ідеальна пара. -Данкаріно.
У тебе таке гарне пір'я.
Моїм очам… озерам приємно на нього дивитися.
Бо насправді це мої очі.
Усе проходить на диво добре.
Тепер візьми її за руку.
Вибач.
-Вибач. -Ні, усе гаразд.
У мене два ока. Усе чудово.
Обережно з дзьобом.
Не так швидко. Знайди потрібний кут.
Ліворуч. Так.
От і все.
Тепер летіть разом.
Любов тебе окрилить І ніколи не обтяжить.
Ідеально.
Що? Почекай, ти мав допомогти мені.
Повернись!
У нас була угода.
Добре, vamos. Нагадую всім, що виступ уже через чотири години.
Потрібно настроїти освітлення до фіналу.
Перепрошую, mi niña. Є новини від Андреса?
Поки ніяких, сеньйоро. Я перевірю ще раз.
Дякую.
Де ти, мій друже?
Живу?
Живу? Де ти?
О ні, де вона? Де пісня?
Ну ж бо. Живу мене вб'є.
-Це просто черепаха. -Це не просто черепаха.
Бекі?
Це Прикрашена черепаха червоночеревна. Це її дім. Її природне середовище.
На відміну від твого друга. Де він?
Він наче загубився.
Ти загубила кінкажу в Еверглейдс?
Вітаю, Ернандес. Ти його вбила.
Стривай, що?
Кінкажу не виживе в цьому середовищі.
Усі місцеві тварини – його природні вороги.
Його потрібно помістити в карантин. Ти допоможеш нам його знайти.
Я вам не допомагатиму.
Тоді, гадаю, оце тобі не потрібно.
Ти ж шукала цю пісню?
-Ні, мені на неї байдуже. -Добре.
Тоді ми здамо її на переробку. Іво?
З'їж.
Добре.
Стривай!
Добре, ти перемогла.
Я носитиму форму, продаватиму печиво і робитиму все, що хочеш.
Лише віддай мені пісню.
Ти отримаєш пісню,
коли ми заберемо кінкажу під свою опіку.
Ґабі!
Де ти, Ґабі?
Яка мерзота! Кого я обманюю?
Мені тут не місце. Пощастить, якщо я вийду з цього болота живим. Ґабі!
Ти до мене шикнув?
Друже, не галасуй.
Серйозно? Ти хоч уявляєш, що мені…
Ти мене перекривляєш?
З мене досить. Хочеш, щоб я замовк?
Я замовкну!
Ага. Я так і думав. Іди геть, приятелю.
Ми посеред болота. А його хвилює невеликий шум?
Я.
Який у тебе чарівний голос.
Ніколи не бачив тебе в цих краях.
Мене звуть Лютадор. А в тебе є ім'я?
Так, Живу.
Який жах. Я ненавиджу це ім'я.
Твоє нове ім'я – Горлан.
Горлан, Верескливий Щур.
Так.
Я не щур.
А що ти таке? Гібон?
Я кінкажу.
Екзотично.
Добре, слухай сюди, маленький кінкажу.
Я ненавиджу шум.
Тому не галасуй.
Таке правило.
І всі тут це розуміють. Хіба ні?
Це те, що я сподівався почути.
Абсолютно нічого.
Вибачте. Обіцяю, ви мене більше не почуєте.
Хочете тишу? Я можу бути тихим. Я буду тихим.
Я знаю, що ти будеш тихим.
Навіть смертельно тихим.
Як і кожен мій обід.
Лише подивіться!
Друже, дерево ось-ось закінчиться.
Слава богу. Я врятований.
Ти ангел?
Живу, це я!
Данкаріно? Це ти мене врятував?
Так, я врятував тебе, Бо любов врятувала мене.
Що?
-Ти знайшов мене на самому дні. -Як високо!
-Ти мене окрилив. -Так високо.
І навчив мене манер, Наче справжня балерина,
-Так, я знайшов свою Валентину. -Це я.
Я розповів Валентині Про твою місію кохання.
Любий, ти вже втомився тікати, ми будемо тобі допомагати.
Як сказала моя Валентина, Допоможімо йому з висоти.
Ми вирішили тебе знайти, З висоти пташиного польоту допомогти.
Любов тебе окрилить І ніколи не обтяжить.
Класно, прошу досить співів, Ми так далеко від землі.
Любов надере тобі дупу і поведе тебе по світу.
Допоможемо твоєму другу, А тоді полетимо на південь.
Ти обрав цю дорогу, Щоб вручити любов, яку знайшов.
Ми рушаємо туди, Де дороги не потрібні.
Пара слідів – це любов, Яка вела нас по світу.
Ви мені допоможете? Дякую.
Не мороч собі голівку.
Я обіцяю, що ми знайдемо твою подругу.
Саме так, моя маленька пташечко.
-Мій солоденький. -Добре.
Моя чарівна пір'їночко.
-Мій умілий вертихвосте. -Добре!
Менше пташиного кохання, більше пташиних очей.
Любов тебе окрилить І ніколи не обтяжить.
Любов надере тобі дупу і поведе тебе по світу.
Живу!
Живу?
Виходь, Живу!
Я ж казала, що він не повернеться.
Бекі, просто поверни мені пісню.
Нема кінкажу – нема пісні. Кричи голосніше.
Добре. Живу!
Живу, де ти?
Живу?
Живу, залишайся там. «Лисички-рятівнички» позаду мене.
У них пісня. Але не хвилюйся, у мене є план.
Залишайся там, не рухайся.
Змія!
До човна!
-Біжімо! -Уперед!
Він прямо позаду нас.
Швидше.
Сюди.
Гаразд, думаю, тут ми в безпеці.
Я помилялася.
О ні, він нас уб'є.
Покажіть йому.
Забирайся звідси.
Що в тебе ще є?
Смачного, змію!
Стривай, ви це чули?
Це Ґабі. Вона в біді.
Агов, Лютадоре!
Дай їм спокій.
Це часом не Горлан, Верескливий Щур?
Саме так. Горланить, як ніколи.
Припини цей шум.
Так? А ти змусь мене.
Із задоволенням.
Вибачте. Я зараз повернусь.
Живу, що ти робиш?
Не знаю. Але іноді доводиться імпровізувати.
-Так тримати, Живу. -Ґабі.
Кінкажу не може перемогти пітона.
Ти все ще лазиш по деревах, Горлане?
Ви, щурі, ніколи не вчитесь, так?
Не стовбич, сонце. Викопай яму, щоб сховатися.
Я люблю тебе, крихітко.
О ні!
Живу, бережись!
Ось і все. Уже достатньо.
Ти не зможеш вічно тікати!
Ще і як зможу. У Гавані я щодня давав п'ять концертів.
Важка публіка, Мене нею не здивуєш.
Усі перешкоди я здолаю, Легко мене злякаєш.
Здобич зустрічає хижака, Ситуація непроста.
Не допоможуть молитви, Треба спосіб знайти.
Додай гучності, Коли вони тиші жадають.
Додай ритму, І тебе не подолають.
Коли все на кону, Я з усіх сил стрибаю.
Я нізащо не зупинюсь, поки кінець цьому не покладу.
Розплутай мене.
-Ура! -Так!
Молодець, Живу.
Чекай. Ми перемогли?
Ґабі, з тобою усе гаразд?
Ти просто розтоптав того змія.
-Ти справді божевільний кінкажу. -Він герой.
Пухнастий герой.
Я помилялася щодо тебе, Живу.
Я все ще вважаю, що тебе слід помістити на карантин на десять днів,
але ти врятував нас від небезпечного хижака.
Тому цього разу я про все забуду.
То між нами все добре?
Так, усе добре.
І ми можемо повернути пісню?
Звичайно, пісня.
Стривай, що? Вона щойно була в мене.
Куди вона ділася?
О ні.
«ДЛЯ МАРТИ»
Андрес.
Заходьте.
Він… Він прийшов?
Señora.
Мені дуже шкода.
АНДРЕС ЕРНАНДЕС ПОМЕР УЛЮБЛЕНИЙ МУЗИКАНТ ГАВАНИ
Усе життя ти займався музикою.
Я думав, що пісням не буде кінця.
Тепер така тиша.
Мені просто хочеться Знову грати з тобою, друже.
Шкода, що так сталося з піснею.
Дякую, Дан.
Що ти робитимеш далі?
Повернусь, мабуть, на Кубу.
Без пісні нічого не залишається. Я невдаха.
Ні! Не кажи цього. Ти зробив усе, що міг.
Дане, ти не розумієш. Андрес дав мені все.
Коли я був йому потрібен, я відвернувся від нього. Це був шанс усе виправити.
І я підвів його.
Коли твій літак торкнеться землі,
Збережи цю пісню у своєму серці.
Це пісня твого дядька?
Так.
-Минають роки, а любов залишається. -О ні. Вона знову за своє.
Вона нівечить його пісню. Це музичне вбивство.
Я буду поруч з тобою, Коли ця пісня заграє.
Просто зупинись і послухай мелодію.
Чуєш? Гарно, правда?
Це музичні ноти.
У конкретному порядку,
який людям приємно слухати. Знавці музики звуть таке мелодією.
Живу, ти знаєш мелодію.
Звичайно. Це основа музики.
Ти знаєш текст пісні,
але щоб співати, потрібно знати мелодію, адже…
Стривай. Ти знаєш текст, а я знаю мелодію!
Народ, Живу знає мелодію.
-Вона знає текст. -Це означає…
Пісня все ще в нас!
А тому місія кохання триває!
Поверніть човен. Ми пливемо до Маямі!
Що?
Ви чули кінкажу. Поверніть човен.
Ми отримали другий шанс.
Ось, Живу. Оціни.
Ти зіграєш, а я запишу ноти.
«Твій літак вранці відлітає.
Незабаром світ побачить, як ти сяєш».
Ти можеш грати у сто разів повільніше?
Навіки у твоєму серці.
Готово. Залишається доставити це Марті.
І насамкінець.
О так!
Друзі, погляньте.
Здається, я бачу Маямі.
О ні. Нам нізащо не встигнути.
Не обійтися без порушень кількох правил.
Міцно тримайте печиво!
Пережили ще одне нещастя, Ця штука повільна занадто,
Часу майже немає, сонце сідає.
Коли я думав, що кінець настав, Мій новий друг на біс зіграв.
Дістанемось берега цього Маямі.
Згадую, яким маленьким раніше був світ,
Коли були лише ми з тобою, Лише ми з тобою.
Тепер горизонт набагато ширший,
Тепер усе або нічого, Так, усе або нічого.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
Міс Сандовал, пів години до початку шоу.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
Мені потрібно більше часу.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
-Нам пора, нам пора. -Я знаю, я знаю.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
Додай темпу.
Її звуть Ґабі, Їй десять, вона моя дочка.
Я знаю, що вона була в цьому автобусі. Вона придбала квиток.
Послухайте, пані, Довгий був день.
Як я вже сказав, її не було з нами.
Мені треба подрімати.
ЛИШЕ ОДИН ВЕЧІР МАРТА САНДОВАЛ ПРОЩАЛЬНИЙ КОНЦЕРТ
Ми встигнемо вчасно І навіть більше,
Бо це ми з тобою, лише ми з тобою.
Ми будемо бігти і дертися Аж до її дверей.
Тепер усе або нічого, Так, усе або нічого.
Квиток, будь ласка.
No hablo ucraniano.
No te preocupes. Hablo español perfectamente.
¡Excelente!
Ґабріело! Стій, де стоїш, señorita.
-О ні, це мама. -Гей.
-Creí que no hablabas ucraniano. -Adiós.
-Ґабі! -Охорону до входу.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
Міс Сандовал, у вас є п'ять хвилин.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
Відпусти!
Упіймав.
Уперед.
-Уперед. -Я знаю.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
-Ще не пізно. -Ще не пізно.
Ми майже на місці, Треба дертися вгору.
Ма-я-мі, Часу майже немає.
Часу в нас майже немає.
Нагорі, Живу. Вилізь і розблокуй двері з іншого боку.
О ні.
Живу, поспіши. Вони вже близько.
Не відчиняються.
У чому проблема?
-Її тут немає. -Вона десь тут.
Гаразд, Живу, останній план.
Мусиш піти без мене.
Усе гаразд.
Ось, візьми.
НАЙКРАЩИЙ ДРУГ
Так ти не забудеш про мене.
Живу, ти повинен закінчити місію.
Для нас обох.
Гаразд, партнерко.
Ми впіймали її.
Привіт, мамо.
Я розумію, але Марта дуже важко це переживає.
Так, каже, що не буде виступати.
Зайду до неї ще раз через п'ять хвилин.
Марто?
Андрес.
Ти Живу?
Ти прибув сюди з самої Куби?
Що ти тут робиш?
«Для Марти».
Це ж пісня Андреса.
Для мене?
Дякую.
Він ніколи не говорив про свої почуття.
Я теж тебе кохаю, Андресе.
Живу, дякую тобі.
Señora?
Скажіть, коли будете готові.
Мені треба йти.
Я думала, що цей концерт – це прощання зі старими піснями,
але тепер я маю виконати нову.
Знаєш, Живу,
Андрес так би пишався тобою.
Але, мамо,
Живу повинен був доставити Марті пісню про кохання.
Ти чуєш себе? Ґабріело, це божевілля!
Бачиш? Тому я нічого не розповідала. Я знала, що ти не зрозумієш.
Я все добре розумію.
Ні, не розумієш.
Не так, як тато.
Ні. Не роби цього, Ґабріело.
Його тут немає. Я тут.
І я знаю, що я не твій батько.
Я знаю, що я не кумедна і не займаюся музикою,
але ти можеш поговорити зі мною.
Ти навіть не розумієш, чому це так важливо для мене.
Лише Живу розуміє.
Живу на Кубі.
Живу.
Ти віддав пісню Марті?
Ти зумів.
Саме так. Ми зуміли.
Стривай.
Ти казала правду.
Ґабі.
Але все ж таки
ти не можеш їхати за сотні миль до Маямі, не сказавши мені.
Я знаю. Мені дуже шкода.
Та я мала привезти пісню дядька.
Він не зміг сказати Марті, що любить її.
Так само…
як я не сказала татові,
як сильно любила його.
Тато знав, що ти його любиш.
З моменту, коли він вперше тебе побачив. І та любов, Ґабріело,
житиме вічно у твоєму серці.
Bienvenido a la familia, Живу.
Гаразд.
Вам двом краще пристебнутись, бо ми маємо встигнути на концерт.
СТАРТ СТОП
Скажи зараз.
Минуле, майбутнє, вчора і сьогодні, Скажи зараз.
Що моє, що твоє, Маямі, Гавана, Скажи зараз.
Слава моєму народу!
Дякую всім.
Дякую.
І своє прощання
я хотіла б закінчити піснею.
Піснею, яку написав старий друг,
а привезли сюди нові.
Мамбо Кабана.
Твій літак вранці відлітає,
Незабаром світ побачить, як ти сяєш.
Хотів би я бути з тобою поруч.
Але подорож ця – не моя.
Світ скоро тебе полюбить,
А я вчитимусь жити без тебе.
Кожна мелодія для тебе,
Кожна моя пісня про тебе.
І цей страх, який не пускає мене за двері,
Не повинен заважати тобі бажати більше.
Я тут, але на іншому березі.
Завжди на твоїй стороні Спостерігаю, як ти здіймаєшся вгору.
Коли твій літак торкнеться землі,
Збережи цю пісню у своєму серці.
Коли шлях лише один,
Збережи цю пісню у своєму серці.
Коли минають роки, але любов залишається,
Збережи цю пісню у своєму серці.
Я буду з тобою, коли ця пісня заграє,
Навіки у твоєму серці.
Мамбо Кабана.
-Коли твій літак. -Коли твій літак торкнеться землі.
Збережи цю пісню у своєму серці.
Коли шлях лише один,
Збережи цю пісню у своєму серці.
Коли минають роки,
Але любов залишається.
Збережи цю пісню у своєму серці.
Добре, Ґабі, до роботи.
Гей!
Дорослі, тварини та діти, всі сюди.
Ми підготували для вас сліпучий номер.
Представляю вам єдиного і неповторного
Живу.
Уперед!
Пані та панове, Живу та дівча знову з вами.
Мій ритм із самого серця Гавани.
Я приношу його в кожне місто, У якому буваю.
У мене дар, Який я нізащо не покину і не проміняю.
Ушановані часом карибські традиції
І з флоридянкою Ґабі Неймовірний дует.
Ми разом боролися зі стихіями І злими рептиліями,
Блискуче крокуючи в такт Наших власних барабанів.
Мій чудовий пернатий друг Пролетів цілий меридіан,
І Валентина не могла Не привезти своєї краси.
Вони сяють, немов діаманти, Першокласні обсидіани.
І танцюють танго, Немов корінні аргентинці.
І все ж, ви не розумієте мого співу,
Бо я танцюю навколо, Захоплюючи ритм і подих.
Дайте мені ритму, І вкажіть рамки, щоб я за них вийшов.
Нова пісня – це саме те, що нам потрібно.
Гей!
Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей.
Якщо подобається цей танець, Плескай у долоні.
Гей!
Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей.
Якщо подобається цей танець, Плескай у долоні.
-Якщо подобається цей танець. -Плескай у долоні.
Уперед!
Скажи зараз!
Зараз!
Якщо тобі сподобалась ця пісня, Тоді підспівуй.
Гей!
Ло ле ло лай, ло ле ло лай, ло ле ло лей.
Лай ле ло лей.
Якщо тобі сподобалась ця пісня, Тоді підспівуй.
Ти і я, таких більше нема.
У такт свого барабана я крокую.
У світі банальностей сюрпризом буду.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
У такт свого барабана я крокую
У світі банальностей сюрпризом буду
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
У мене була скрипка, але я її зіпсувала.
Я грала на бубні, але з ним нудьгувала.
Зрозумів про що я? Це була випадковість.
Ми тепер команда, Зіспіваємося разом натомість.
Зіспіваємося, зрозумів про що я?
Вийшла гра слів, Живу на повну,
Не зупиняюся.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
У такт свого барабана я крокую.
У світі банальностей сюрпризом буду.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
Я дуже крута, почитайте про це, Інші діти мені не можуть глянути в лице.
Я власне місце в автобусі вирвала зубами. Я завжди була собою, а не «нами».
-Гучність на десять. -А треба на три.
Не дочекаєтесь. Я маю бути собою.
Моя гучність – десять, Я маю бути вільною.
І в мене є друг. Тепер ми команда.
У такт свого барабана ми крокуємо.
У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду з барабаном удома.
Уперед!
Усі підстрибують, коли бачать мене.
Може, я одягнена надто шалено.
Хто крутіший за мене? Ніхто!
Бо я в такт свого барабана я крокую.
Додайте ще звуку, Називайте мене справжнім чудом.
Я ні на кого не схожа, У мене власний стиль.
Знаєте, як це в мене виходить? Власне так.
Давайте поясню.
Давайте я поясню, Я зайнята, коли пишу.
Ви знаєте, у мене стиль, І всі за мною повторюють.
Я йду до сцени, А навколо блискучі вогні.
Усі кричать, Ніби я Дженет і Майк.
Ну ж бо, голосніше.
Коли мене зустрінеш, То не забудеш.
У мене є свій шлях, Я з нього не зійду.
Я змушу вас стрибати в такт барабану.
У такт свого барабана ми крокуємо, У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
Уперед, а тепер соло.
Я по життю пливу соло, набираю оборотів, Коли світ у режимі «слоу-мо».
Коли не знаю, то вигадую по ходу, І я знаю,
Я знаю, здається, мені самотньо. Люди думають, мені самотньо.
Глянь на цю кімнату, друже, Ти думаєш, знаєш мене достатньо.
Ти не знаєш мене, Я в ударі!
У такт свого барабана ми крокуємо.
У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
У такт свого барабана ми крокуємо.
У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
Стрибай!
У такт свого барабана ми крокуємо. У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
У такт свого барабана ми крокуємо. У світі банальностей сюрпризом будемо.
Я чудо-дівча, і правда в тому,
Я краще буду зі своїм барабаном удома.
Переклад субтитрів: Ольга Кухта