Downloaded from YTS.MX
-Du är jättesnygg. -Tack.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ska hon hålla den? Eller ska den vara nån annanstans?
Jag kan hålla ut blusen annars om du vill.
-Nej, du är perfekt. -Okej.
Nu är micken på, mamma.
-Okej. -Vi gör en hårkontroll.
Mamma, du är så fin.
Hur började allt det här?
Hur började det?
När jag växte upp visste jag att jag hade en väldigt speciell mor.
Och vi uppfostrades
i en underbar, kärleksfull familj med italienskt arv och bakgrund.
Jag åt inte Cheerios till frukost. Jag åt frittata med broccolini.
Jag följde aldrig flocken. Aldrig.
Det slog mig inte ens.
Mina barn sa alltid till mig vad de tyckte att jag skulle göra.
"Mamma, du borde springa.
Du borde hoppa. Du borde göra alla möjliga övningar."
Jag tänkte: "Okej, jag lyssnar."
"Och mamma, ät inte så mycket frukt.
Det är socker.
Och vet du,
pumpafrön är så bra för dig."
En dag fick jag frågan
om jag inte skulle prova fullkornspasta.
Då fick det vara nog.
Jag sa: "Jag lyssnar på allt ni säger.
Jag respekterar alltihop."
Men jag frågar mig själv...
Vad skulle Sophia Loren göra?"
Du är färdig. Tack.
Vill du knäppa en knapp till?
-För mycket urringning? -Lite grann.
"Vad skulle Sophia Loren göra?"
Men varför just jag?
Titta på leendet.
Hon är från Neapel.
Vi är från söder om Neapel.
Kalabrien, Bagnara.
Det är min mamma.
-Nancys föräldrar kom från Italien. -Och min fine far.
I deras generation i Italien...
...arrangerades äktenskapen.
-Det stämmer. -Vem hade stor "hemvist"...
-Hemgift. -Hemgift.
Och ditt och datt, och familjerna...
...och vem hade mer mark, eller vad de nu gjorde...
Min mamma sa: "Padre, nej.
Jag väljer själv."
Jag föddes i Amerika,
tre år efter att mina föräldrar hade anlänt från Italien.
Jag är så italiensk.
Jag har inga andra släktingar i min generation annat än italienare.
Jag är djupt rotad.
När de gick på bio,
gick de inte på nån amerikansk film, som de knappt kunde förstå.
Inte bara språkligt, utan även beteendemässigt.
Nej, de gick på italiensk film.
Titta. Jösses, hon var så fulländad. Se på henne.
Såg ni?
Kom igen.
Hon kan konsten att vara väldigt förförisk.
Jag gör pizza, men... Ser ni?
Se på hennes reaktion.
Ja. Det där är "emozi."
"Emozi" betyder rörelser på italienska.
När jag ser det, känner jag igen det.
Jag gör det inte, men jag minns att jag har sett det.
Med mina föräldrar och vänner, och…
Det var mitt liv som barn, liten flicka och sen när jag växte upp.
Det är en sak som jag verkligen njuter av.
Sophia representerade givetvis också skönhet.
Men inte en klassisk skönhet.
Som Grace Kelly med alla de små perfekta dragen.
Hon har en egen sorts klassisk skönhet.
Det inspirerade mig verkligen
för att vi är alla olika och så många människor är vackra.
Se på henne när hon går nedför gatan. Åh gud, så söt hon är.
Det är en riktig kvinna.
Jag skulle gärna se ut som henne.
Jag är ju också kurvig.
Och hon var ingen Twiggy.
Jag kunde aldrig relatera till de där små, smala sakerna.
När jag var runt 30, skapade jag det första utvecklingsprogrammet i delstaten.
Jag fick jobba med fem borgmästare.
Det enda de hade gemensamt var att de gillade hur jag såg ut.
För jag fick dem att se bra ut.
Välkommen till Fort Lees utvecklingsprogram.
Det är ett frivilligt program, efter skolan,
specialdesignat för barn…
Jag gjorde det inte bara för mig själv.
Jag gjorde det för att de skulle säga ja till mig.
För programmet, för barnen.
Allt från avancerad matlagning och målning till fotografering.
Vi har åttiofyra klasser när vi nu går in i vårt femte år.
Nu för tiden skulle kvinnor döda mig för att jag säger det.
Men det borde de inte.
Det handlar bara om att visa upp sitt bästa jag.
Hon gjorde alltid det bästa av det hon hade.
Det är svårt att tro att hon bara var 17 år i den filmen.
När du var ung...
Vad säger du?
-"När du var ung." -När jag sa det, visste jag…
FÖRSTA PROVFILMNINGEN 15 ÅR
Känner du dig lyckosam?
-Lyckosam? -Lyckosam. Ja.
Lyckosam för att du är den du är, för att du har tagit dig dit du är.
Det är inte som de skriver om mig, om den där askungesagan:
"Hon blev en fantastisk skådespelerska som i en...
-Magi? -... som i en saga med en trollspö."
Jag gillar att läsa det.
Jag blir romantisk och sentimental gällande det.
Men sanningen är att...
...stegen i min karriär har varit väldigt svåra.
Det var under kriget. Vi hade inte nog med pengar.
Så vi hade inget att äta.
Min far tog aldrig hand om oss.
Aldrig.
Min mamma visste inte vad hon skulle ta sig till med mig och min syster.
Så hon ville att jag skulle delta i en skönhetstävling i Neapel.
Jag vann tävlingen.
Och med pengarna jag fick från tävlingen,
kunde jag åka till Rom och börja leta efter arbete.
TVÅ NÄTTER MED CLEOPATRA
EN DAG I RÄTTEN
Vittorio De Sica, det var han som verkligen fångade mig.
När jag var 17 år, gjorde jag Neapels guld med honom,
och det blev succé.
Det satte mig på kartan.
EDOARDO PONTI, REGISSÖR "THE LIFE AHEAD" SOPHIAS SON
Okej, vi börjar om, mamma.
Var lite mer flytande med: "Det är alltid svårt att fostra..."
Okej? Kamera.
Tagning.
Bryt. Mycket bra. Okej, återigen direkt.
Sätt igång!
Jag har hela tagningen,
men det är bara den här blicken jag vill fokusera på.
De nominerade för bästa kvinnliga huvudroll
är Audrey Hepburn i Frukost på Tiffany's.
Piper Laurie i Fifflaren.
Geraldine Page i Flyende sommar.
Natalie Wood i Feber i blodet.
Sophia Loren?
Sophia Loren i Två kvinnor.
Jag sparade den.
Vinnaren är…
Sophia Loren.
Du var inte på ceremonin.
Varför inte?
Det var första gången som de...
...gav en utländsk film möjligheten att vinna utmärkelsen.
Så jag sa:
"Om jag är bland de fem,
blir jag väldigt glad, men jag vinner aldrig."
Så jag stannade hemma.
Telefonen ringer.
Och vem är på tråden?
Cary Grant.
Han sa: "Sophia, du vann!"
TVÅ KVINNOR
I Två kvinnor gestaltar hon
en väldigt stark kvinna som oavsett vad som hände,
med bomberna som föll framför hennes fötter...
...så skulle hon skydda sitt barn.
Oavsett vad man gör ibland,
kan man inte alltid...göra rätt.
Det går bara inte.
I den här scenen suckar hon lättat,
för hon tror med hela sitt hjärta
att inget ska kunna hända henne i kyrkan.
Förfärligt.
Det är så olidligt smärtsamt.
Fullständigt olidligt faktiskt.
Föräldrar kan inte skydda sina barn varje minut.
Man försöker.
Man lever för att skydda dem.
Men vad är det som krävs?
Alfred, vår förstfödde kom 1960.
Glenn, 1962.
Regina, 1963.
Dominic, 1964.
Jag visste att jag behövde vara stark.
Jag behövde vara mycket stark.
Med de där tre pojkarna.
Regina var en ängel.
Jag kände att hon var en gåva till mig.
För att göra det jag måste.
Jag blev förkrossad när Alfred berättade att han hade cancer.
Fjärde stadiet i Hodgkins sjukdom.
Han sa: "Jag har sex månader kvar, mamma."
Men med hemska cellgiftsbehandlingar, överlevde han.
Och Glenn...
...han hade en tidig erfarenhet som han inte berättade för nån.
De fick aldrig sova borta.
Jag frågade om de ville träffa sina vänner och då fick de sova här.
De hade nattgäster.
Men nej. Den här gången...
De frågade mig vid en simtävling: "Får din son sova över?"
Farbrorn...
...en boxningsmästare. De såg upp till honom.
Han begick övergrepp.
Glenn fick höra: "Om du berättar för dina föräldrar,
kommer vi att döda dem."
Jag visste inget förrän han var 18.
När hon ser dem och vad de gör mot hennes dotter,
kan hon inte göra nåt åt det.
Mamman är ju förstås förkrossad.
Men det faktum att hon faktiskt reser på sig.
Att hon reser sig istället för att bara dö.
Det är mod. Det är styrka. Det är…
...en kraft man drar fram som man inte ens har.
Man skapar den kraften, ur sitt djupaste inre.
Det förmedlar hon i den här scenen.
Oavsett vad, måste man fortsätta framåt.
Bryt! Perfekt. Vi går vidare.
Bravo, mamma.
Perfekt. Så där, ja.
Blicken var helt perfekt.
Absolut.
Man försöker alltid att hitta svar.
Ibland finns det inga svar.
Det som räknas är din sanning, din tro på livet.
På människor.
På barn, på din son, på alla, ni vet...
Mamma.
Du är vacker.
Jag ser dig här. Bedårande.
Hon ville vara mamma mer är nåt annat.
Min resa var tuff.
Men även hennes resa var tuff,
även om hon vann en Oscar och ditt och datt...
När hon ville ha barn var hon tvungen att stanna till sängs.
Vad var poängen med att ligga till sängs i åtta månader?
Jo, för att…
...om jag inte hade gjort det, hade jag förlorat mina barn.
Hon ville ha barnen och hon fick det att hända.
Hon gav aldrig upp.
Jag jobbade hårt för att få två barn.
Jag jobbade hårt för att ha en make.
Jag jobbade hårt för allt jag hade.
Det här är Giftas på italienska.
Här är hon.
Överlycklig att hon varit ihärdig
och nått exakt dit hon ville.
Att göra sig själv legitim.
Jag hade stora komplex för att min far aldrig gifte sig med min mor.
Det var därför jag behövde laglighet.
Jag behövde barn. Jag behövde en egen familj.
Carlo Ponti var redan en framgångsrik producent
när han träffade Sophia.
Han hjälpte henne att bli filmstjärna och därefter
uppstod romantik.
När en man hjälper dig att bli den du vill vara och den du är,
blir de väldigt sexiga.
Vet ni att hon kunde ha gift sig med Cary Grant?
DADDA FÖR TRE
När de gjorde sin andra film tillsammans,
Dadda för tre, sa han: "Vi gifter oss."
Han var väldigt kär i mig.
Men när tillfället kom,
och jag var tvungen att ta ett beslut och välja.
Då valde jag Carlo för att jag kände
att han tillhörde min värld, till mitt folk.
Att gifta sig med nån som inte var italienare,
som inte var från min hemstad,
då hade jag känt mig helt vilsen.
Så hon fattade beslutet.
"Jag ska gifta mig med mannen som känner och älskar mig.
Och vi ska skapa ett liv ihop...
...och hålla ihop i vått och torrt."
-Okej. -En droppe eller flera?
Du ska få flera.
-Droppa på. -Jag måste skaka den.
Luta dig tillbaka lite.
Okej.
Alan och jag...
...gick på gymnasiet tillsammans.
Alan utsågs till snyggaste kille och bäste atlet.
Jag utsågs till mest populära tjej.
Han sa att han visste exakt vem jag var
och han trodde att jag en dag skulle bli hans tjej.
Jag sa: "Hur kunde du tro det?"
"Lätt", sa han.
"Jag visste att om jag gifte mig med dig, skulle jag aldrig ha en dålig dag."
"Menar du allvar?", sa jag. "Ja, visst.
Och det är sant.
Jag har aldrig haft en dålig dag i mitt liv med dig."
Alan.
-Ja. -Du är väldigt söt.
Jag ska berätta en sak. Det här är roligt.
Jag var gift med två barn
och vi hade turen att ha barnvakt en kväll.
Det var då jag såg
Igår, idag, imorgon.
IDAG, IGÅR, IMORGON
Jag var liten i midjan som ung.
Inte liten i livet, utan i midjan.
Och jag ville imitera Sophia Loren.
Jag tänkte: "Vi måste ha kul i äktenskapet.
Vi får inte vara för allvarliga.
När han kommer hem
ska jag ha på mig strumpebandshållare
à la Sophia Loren."
Så jag satte på mig en badrock och inget annat.
Och Alan kom hem.
Han sa: "Okej. Barnen sover. Ska vi gå till sängs?"
"Al...", sa jag.
Det går fort. Jag fattar inte att 60 år har gått så fort.
-Jag vet. Det är svårt att tro. -Ja.
Du har alltid sagt att du älskar min hjärna.
Jag trodde att du skulle säga nåt annat.
Jag hörde ett "b".
Nå väl.
Jag visste att du älskade min hjärna
och att du älskade min figur.
Vad mer tyckte du verkligen...
-Nej, verkligen. Vad... -Nej.
Det var så många tjejer som var galna i dig.
Det jag verkligen gillade var hur du hanterade situationer som uppstod.
Hur du tar itu med utmaningar. Det är väldigt intensivt.
Du tar inte lätt på något. Väldigt lidelsefull.
Och ja, du är passionerad och emotionell på många plan.
Har nån som Cary Grant nånsin tagit dig med storm?
Det är en väldigt bra fråga.
En gång.
Ja.
Ja, och jag var tvungen att hålla mig i skinnet,
för jag var redan gift.
Jag var i poolen med barnen.
Jag visste att inget skulle ske.
Ingenstans alls.
Min man visste gott och väl
att hans fru ofta blev väldigt omtyckt.
Men han visste också att jag alltid visste min plats.
Och jag ångrar inget.
Man fattar de där besluten.
Men jag vill gärna tro att alla kvinnor har haft mer än en erfarenhet
då någon har fått dem att känna sig väldigt speciella.
Ni vet.
Skillnaden är vad man gör åt det.
CARLO PONTI, FILMPRODUCENT, DÖD VID 94 ÅRS ÅLDER
Det är väldigt...
...väldigt svårt.
Man försöker glömma,
men sen kommer plågan som bor inombords tillbaka igen.
Vad kan jag göra? Och så börjar jag tänka positivt.
Jag berättar sagan om mitt liv för mig själv.
Jag säger: "Du föddes i ett väldigt fattigt område
under kriget
och du överlevde.
Du visste inte om du skulle göra det."
Sen ser jag mina barn, min familj.
Och då mår jag lite bättre.
Livet är inte lätt. Det är svårt.
Tänk efter...
Ja.
Hur många saker har vi upplevt under vår livstid
som har skett utanför vår kontroll?
Och vad gör vi med det?
Min son Dominic älskade havet.
Vågor. Surfing.
Hans vänner sa: "Dom, följ med till Puerto Rico,
så surfar vi."
Han bröt revbenen.
Vad ingen upptäckte, var att hans artär var skadad.
Det tog tre dagar innan hans hjärta gav upp.
Jag tror fortfarande...
Jag tror fortfarande inte att det är sant.
Herregud, jag saknar hans kramar, hans pussar - hans ljus.
Han kunde lysa upp ett rum. Man behövde ingen el.
Hans kärlek…
Och ändå...
Jag tillbringade mycket tid med att tänka att jag kunde fixa vad som helst.
Och det misslyckades. För hur kan man fixa allt?
Jag trodde att jag kunde det. Jag hade fyra barn.
Det är som om man pluggar till ett prov då får man ett A.
Man tar hand om sin familj, man ger sig hän.
Det blir inte alltid som man förväntat sig.
Alan kunde inte hantera det.
Det var svårt för mig, men jag svalde mycket
för jag hade ett viktigt jobb att utföra.
Att visa Dominics pojkar exempel på hur man hanterar
en älskad närståendes död.
De hade inte upplevt det förut.
Så de kommande tre åren koncentrerade jag mig på dem.
-Grattis på födelsedagen! -Hej, Dolly!
Mina favoritpersoner.
-Där är min tjej! -Hur är det?
Jag mår bara bra.
Alla har sin egen livsresa.
-Livet är gott. -Ja.
Grattis på födelsedagen till oss alla.
Jag är redan åttiotvå och ett halvt.
Jag levde min resa så bra jag kunde varje dag.
Vi känner till fallgroparna.
Men ett av glädjeämnena i livet,
handlar om de vi träffar på vägen.
2019 HEDRADES SOPHIA LOREN AV AMERIKANSKA FILMAKADEMIEN.
NANCYS DOTTER REGINA, OCKSÅ FILMMAKARE,
KONTAKTADE SOPHIAS SON EDOARDO
OCH DELADE HUR MYCKET HANS MOR BETYDER FÖR NANCY.
DE ANORDNADE ETT MÖTE.
Vi ska till 6067 Wilshire Boulevard.
Vi är på väg.
Det här är så rart.
Var är vår flicka?
Kära nån! Jag älskar dig så mycket!
Hur mår du?
Bra.
Vi känner bestämt varandra.
Vi känner varandra väldigt väl.
Det känns verkligen så.
I allt du har gjort, har du representerat oss.
-Tack så mycket. -Ett hundra procent.
Jag är så glad att få träffa dig. Jag är jätteglad.
Tack för att du kom hit. Jag har vuxit upp...
Att hitta den här familjen,
var ett slags fantastiskt mirakel.
Hon sa att deras familj älskade mig så mycket
att varje gång dottern gjorde något,
sa mamman alltid:
"Sophia är där. Hon kommer att hjälpa dig."
Som om jag var en sinnebild.
Vilket vid den tiden,
kanske var nåt hon sökte men inte kunde hitta.
Det betyder nåt för människor.
Det är fantastiskt.
Ingen får allt de vill ha i livet.
Ingen.
Men vi får alla tillräckligt att känna
att våra liv är viktiga.
-Jag får bra råd från Sophia. -Jag är en bra lärare.
Du är en väldigt bra lärare.
Jag kommer in när det behövs.
Det stämmer.
Visst är det härligt?
Undertexter: Jenny Johansson