Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Skal vi skrive en stil?
Fem hundrede ord om, hvem vi er?
Jeg aner ikke, hvem jeg er. Hvordan skal jeg kunne skrive 500 ord?
Det vil tage en evighed.
Skal den afleveres om en uge? Jeg græmmes.
Det er det værst tænkelige emne: mig.
Du bekymrer dig for meget, Søren Brun.
Gode gamle Søren Brun,
den elskelige taber, som aldrig har heldet med sig.
Du har sikkert hørt om ham. Du har helt sikkert set ham.
Han har været overalt.
I aviser og bøger, på film og tv.
Han har været i hele verden og oppe i luften.
-Han har endda været på Månen. -Jeg græmmes, Søren Brun.
Det føles på en måde, som om Søren Brun, hans hund, Nuser,
og resten af Radiserne-slænget altid har været her.
Thomas har jeg altid haft en svaghed for.
-Min yndlingsfigur er Thomas. -Jeg er stor fan af Woodstock.
Det var utroligt, hvor meget Franklin betød for mig.
Min favorit i Radiserne er Rikke Rask.
-Ja, og Nuser. -Jeg kan selvfølgelig bedst lide Nuser.
I 70 år har Radiserne været en del af vores liv.
Radiserne er sin helt egen planet.
Verden er dens publikum.
Alle kan relatere til den. Det gjorde den til et stort fænomen.
Radiserne er verdensberømt,
men som centrum for det hele har vi stadig gode gamle Søren Brun.
Jeg elsker Radiserne, og jeg elsker Søren Brun.
Jeg elsker Søren Brun.
Jeg kunne virkelig relatere til Søren Brun.
Men hvem er Søren Brun egentlig?
Og hvor stammer han fra?
Hvorfor skulle nogen interessere sig for, hvem jeg er? Jeg er ikke noget særligt.
Hvem er du, Søren Brun?
FORTALT AF LUPITA NYONG'O
Længe før der var en dreng ved navn Søren Brun,
var der en mand ved navn Charles Schulz, som drømte om at blive tegneserietegner.
Jeg drømte om at skabe min egen tegneserie.
Jeg har nok drømt om det, siden jeg var seks år.
Lige fra Charles Schulz blev født, syntes han at have kurs mod tegneserieverdenen.
Da han var helt lille...
TEGNESERIESKABER, FOR BETTER OR FOR WORSE
...kaldte en onkel ham for Spark Plug efter tegneseriehesten Spark Plug.
Derfor kaldte alle ham for Sparky.
Han var enebarn,
og han var det lille barn, som ingen rigtig talte med.
Han var enormt genert...
TIDLIGERE DIREKTØR, CHARLES M. SCHULZ MUSEUM
...og når han gik på gaden i Saint Paul med sin mor, kiggede han ned i jorden.
Generte lille Sparky klarede sig så godt i skolen, at han sprang en klasse over.
Men det var nu ret opreklameret.
Han var et år yngre end alle andre i lokalet,
og det er en stor forskel, når man er barn.
FORFATTER/GRAFISK DESIGNER
Han havde svært ved at følge med de ældre børn. Han var ulykkelig.
Han følte ikke, at han betød noget for resten af børnene på skolen.
CHARLES SCHULZ' ENKE
Efter skole kunne Sparky gode lide at hænge ud i sin fars barbersalon.
"Når jeg er ensom, går jeg hen til min fars barbersalon.
De spørger altid, om jeg er kommet for at blive barberet."
Men selv det var der en ulempe ved.
Når jeg var i salonen, og han var i gang med at klippe mig,
var det pinlige, at han kunne være halvvejs færdig,
når der så kom en god kunde ind.
Så sagde han: "Du kan bare sætte dig derhen
og vente lidt, for jeg skal servicere den herre."
Det var virkelig pinligt at sidde på bænken med en halv frisure.
Da Sparky gik i de mellemste klasser, begyndte de gode karakterer at dale.
Han følte sig som en stor fiasko.
I ottende klasse faldt mit snit voldsomt.
Jeg dumpede i alle fag.
Ét sted, hvor Sparky fandt glæde, var i skitsebogen.
Han tegnede konstant, og han drømte om en skønne dag at lave tegneserier
som dem, han læste i avisen.
Vi abonnerede på to aviser i Saint Paul, og lørdag aften
kørte min far hen til den lokale købmandsbutik
og købte de to aviser fra Minneapolis, så vi kunne læse fire tegneseriesektioner.
Det var det vigtigste i mit liv.
Fem hundrede ord om, hvem jeg er. Hvem er jeg, Nuser?
Jeg er søn af en barber.
Jeg kan lide baseball. Jeg går i skole. Jeg prøver bare at komme gennem dagen.
Det er en umulig opgave.
Det forstår du ikke, Nuser. Du skal aldrig klare noget, der er svært.
Sit, bliv, rul rundt.
En hunds liv er så enkelt.
TRAMP TRAMP TRAMP TRAMP
"Sparky drager i krig!"
I 1942 blev Sparky indkaldt til hæren.
"Hvad sker der, når man bliver indkaldt?"
"Man bliver sendt et sted hen."
"Det var det, jeg var bange for."
Det knuste Sparkys hjerte at skulle rejse væk hjemmefra.
Han havde et meget nært forhold til sin mor, og hun havde længe været syg.
Sparky fik aldrig at vide, hvor syg hans mor var.
Og heller ikke, at hun formentlig ikke ville overleve.
Det gjorde, at han følte sig holdt udenfor og isoleret.
Den aften jeg skulle stille på Fort Snelling
i Minnesota, sagde hun: "Jeg synes, vi skal sige farvel,
for vi ser nok aldrig hinanden igen."
Så tog jeg af sted.
Han blev meget nedtrykt og synligt rystet, når han talte om sin mors død.
Det fik tårerne frem.
Det satte sig dybt i ham, og det var noget, han tænkte over resten af sit liv.
"Det er alt sammen meget mærkeligt.
Man går rundt uden at tænke på noget særligt.
Pludselig bliver man mindet om nogen, man har mistet..."
Giv agt!
Jeg ved ikke, hvordan jeg overlevede den tid.
Det er længe siden, men nogle ting glemmer man bare aldrig.
Unge Sparky havde aldrig tilbragt så meget som én nat væk hjemmefra.
Men under krigen kom han helt til Frankrig og Tyskland.
Gennem hele sin tid i hæren led Sparky tit af hjemve og var ensom,
så han tegnede, som han havde gjort som barn.
Han havde sin skitsebog med sig overalt.
"SOM VI VAR" AF SPARKY
Da krigen var slut, var han endnu mere fast besluttet på at tegne tegneserier.
Storebror, jeg har brug for hjælp til mine matematiklektier.
Kan du ikke se, jeg har travlt med min stil?
Hvad handler den om?
Den handler om, hvem jeg er.
Hvem du er? Det skal jeg sige dig.
Du er min storebror.
Og du er en rigtig dårlig storebror, hvis du ikke hjælper mig med matematik.
Se lige her.
Jeg græmmes.
Okay. Hvis du har to æbler, og jeg giver dig tre mere,
hvor mange æbler har du så?
Er det ikke lige meget? Jeg spiser aldrig mere end ét æble ad gangen.
Og hvem deler alle de æbler ud?
Min stil må vist vente til senere.
Sparky ville hellere end alt andet være tegneserietegner.
Ligesom Søren Brun blev han ved med at prøve.
Og ligesom Søren Brun blev det ved med at gå galt for ham.
Jeg sendte ti tegneserier til The Saturday Evening Post.
Imens arbejdede jeg på min tegneseriestribe.
Når jeg sendte den ind, arbejdede jeg på noget andet.
Sparky fik nogle af sine tegneserier udgivet,
men Søren Brun og Nuser var endnu ikke med.
Man tror altid, at ens første salg åbner en masse døre, men sådan er det ikke.
Jeg solgte to-tre stykker, og så gik der måneder før det næste salg.
Sparky forsøgte sig uden det store held i fem år.
Så begyndte noget at gå op for ham.
Han tegnede en stribe, der hed Li'l Folks
med en figur, der hed Søren Brun...
FILMSKABER
...og en hund, der ikke helt var Nuser, men ligheden var der.
Lidt efter lidt opdagede jeg, at når jeg tegnede små børn,
var det de tegneserier, der faldt mest i redaktørernes smag.
Endelig begyndte hans arbejde at vinde indpas,
og en dag i 1950 udgav Sparky sin første tegneseriestribe med Radiserne.
DET STARTER I DAG RADISERNE
I den allerførste stribe så man tre karakterer.
Der var en lille pige ved navn Patty og en lille dreng ved navn Shermy.
Og så var der Søren Brun, som gik forbi dem.
Der er han. Der går Søren Brun. "Gode gamle Søren Brun."
Så snart han er væk, siger han: "Nej, hvor jeg hader ham."
Det er så...
Det er strengt, ikke?
TEGNESERIESKABER, JUMPSTART
Men sådan er barndommen.
Børn er benhårde. Sådan som børn behandler hinanden...
SKUESPILLER/PRODUCER
...er med til at forme dem, så de får et panser.
Så bruger man så resten af sit liv på at huske at smide det panser.
Inden længe faldt folk i hele USA pladask for gode gamle Søren Brun.
Her har vi en karakter, jeg kan relatere til...
FILMSKABER
...og som er lige så nørdet eller bare udenfor som mig,
eller som jeg føler mig. Det var kæmpestort.
FORFATTER
Vi så Søren Brun blive mobbet.
Man heppede på Søren Brun, fordi han var så smerteligt menneskelig.
Han kæmper videre mod modgangen.
SKUESPILLER
Han rejser sig og prøver igen. Det er virkelig sejt.
SKUESPILLER
Endelig blev Sparkys drøm til virkelighed.
Det opnåede han ved at være sig selv.
Alt det med Søren Brun er minder fra min egen ulykkelige barndom.
Søren Brun er nok lidt af det, vi alle sammen har inde i os.
Især mig. Jeg er mest Søren Brun.
Thomas, hvordan skal jeg kunne skrive 500 ord om mig selv?
Der er ikke noget om mig, der er værd at skrive.
Opgaven er faktisk en god mulighed for dig,
En mulighed for hvad?
Det er en chance for at stille dig selv nogle af livets helt centrale spørgsmål.
Hvem er jeg? Hvorfor er jeg her? Hvad er mit formål her i verden?
Jeg græmmes. Hvordan skal jeg finde ud af alt det?
Jo, Søren Brun, når jeg står med nogle svære spørgsmål,
vender jeg mig mod historiens største tænkere.
Den spanske forfatter Miguel de Cervantes skrev engang:
"Vis mig, hvem du omgås, og jeg skal sige dig, hvem du er."
Hvem jeg omgås? Hvad betyder det?
Det betyder, at du skal se på dine venner, Søren Brun.
Dem, du bruger tid sammen med. Måske kan de hjælpe.
Jeg ved ikke rigtig, Thomas. Det virker umuligt.
Op med humøret, Søren Brun.
Du har en hel uge til at finde svarene på livets mest grundlæggende spørgsmål.
Sparky sagde altid, at han mindede meget om Søren Brun,
men der er faktisk lidt af Sparky i næsten alle karaktererne i Radiserne.
Han var lige sådan...
TEGNESERIESKABER/ KREATIV LEDER AF CREATIVE ASSOCIATES
...som man håbede, at manden bag Radiserne ville være.
Han er alle sine karakterer samlet i én person.
Thomas er den filosofiske side af mr. Schulz.
Han er filosofisk og har noget på hjerte.
Han er filosofisk på en afdæmpet måde. Sådan var Sparky også lidt.
Thomas stiller altid nogle store spørgsmål
om meningen med livet, vores rolle i universet og den overordnede sammenhæng.
"Livet er vanskeligt, ikke, Søren Brun?"
Jeg kunne nok relatere til Thomas, fordi... Jeg havde også en sutteklud.
Jeg slæbte også rundt på en blå sutteklud, så jeg kan sagtens se mig selv i ham.
Jeg havde også en sutteklud.
Jeg stod foran vaskemaskinen og tørretumbleren
i det møntvaskeri, min mor kom i,
og græd, mens den blev vasket, og græd, mens den tørrede.
Derfor kaldte alle mig for Thomas.
SMÆLD!
Thomas kan være både klog og dum.
Han kan være uskyldig og alvidende.
Hans personlighed kan bruges til alle mulige slags idéer.
Thomas og Søren Brun viste den sødere side af Sparkys personlighed.
Thomas' storesøster, Trine, derimod...
Trine er rigtig led.
"Du er virkelig kedelig, Søren Brun."
Og højrøstet og ret uhyggelig.
Trine er sjov, men også rigtig led.
De fleste af os kan ikke lide Trine, fordi hun er så led.
Men samtidig
er hun så overdrevet led, at det er ret sjovt.
Alle ved, hvad det betyder, når Trine står med bolden.
Søren Brun kommer løbende, og Trine fjerner bolden...
SKUESPILLER
...og han skriger og lander på ryggen.
HUN GJORDE DET IGEN!
Klassiker.
Hvilken karakter forstår jeg allerbedst?
Jeg kan godt lide dem alle sammen, for der er lidt af mig selv i dem.
Min sarkastiske side kommer til udtryk i Trine.
Min skvattede side ser man i Søren Brun.
JEG HOLDER DET IKKE UD!
Og drømmeren i mig ser man i Nuser.
Nuser.
Hvor Søren Brun og de andre børn mindede lidt om Sparky,
var der ingen grænser for Nuser.
Nuser var en hund, der nægtede at være en hund,
og han var meget ambitiøs, ikke?
Jeg elsker bare Nuser. Han er så nuttet og sjov.
Alle elsker Nuser, for han repræsenter det, vi alle sammen gerne vil være.
"Okay, i dag leger jeg flyveres fra 1. Verdenskrig.
I morgen leger jeg filmstjerne." Hvad det nu kan være.
Nuser lever sit eget liv og har en masse fantasier.
Men selv Nuser kom fra en virkelig del af Sparkys liv.
Nuser bygger på en hund, jeg selv havde, da jeg var 13 år.
Nuser spillede ishockey og stod på skøjter, fordi Schulz også gjorde det.
STRAFFEBOKS
Som i alle andre gode værker er der meget af ham selv med i det,
som man kan se i det, karaktererne taler om,
og det, de også er vilde med.
Jeg skal have en god karakter for den stil.
Måske skulle jeg få professionel hjælp.
PSYKIATRISK HJÆLP DOKTOREN ER TIL STEDE
Hej, Søren Brun. Hvad er så problemet i dag?
Jeg har svært ved at skrive min stil, Trine. Kan du hjælpe mig?
Selvfølgelig. Jeg har faktisk tænkt meget over dig og dine mangler.
Mine mangler? Jeg er ikke sikker på, at det hjælper mig med...
Hør nu her, Søren Brun. Man lærer bedst, hvem man er,
ved at få sine mange mangler påpeget af en professionel.
Mine mange mangler?
Lige præcis.
Jeg har skabt et patenteret system, som jeg tror, du vil finde meget oplysende.
Sæt dig godt til rette, Søren Brun.
Jeg har samlet et par hundrede billeder, der viser dine mange fejl og svagheder.
Lyset, tak.
Lad os starte med dine første år.
GODE GAMLE SØREN BRUN... JA!
Som man kan se, var du allerede fra starten alt andet end vellidt.
JEG HADER HAM!
Du var ikke populær.
Du var ikke så dygtig som dine jævnaldrende.
Kan du se?
Følg nu godt med.
Hvis vi graver lidt dybere, kan vi se et mønster vise sig.
Et mønster af gentagne fiaskoer.
Dit baseballhold har med dig som anfører tabt alle de kampe, du har spillet.
Vi har da vundet nogle gange.
Ja, men det var kun, da du havde brækket armen.
Vi fortsætter med sportstemaet.
Du har aldrig formået at sparke til en fodbold.
Kan du se?
Selv når du ikke dyrker en holdsport, går det galt for dig.
Du er en fiasko både alene og sammen med andre.
Lad os så se på valentinsdag.
POKKERS!
Så er det nok! Jeg kan ikke mere.
Jeg håber, det hjalp dig med din stil! Forvent regningen i løbet af et par dage!
Fiasko, fiasko, fiasko.
SUK
Sparky fik de fleste af sine idéer til Søren Brun fra sin egen barndom.
Men da han selv fik børn, sneg deres barndom sig også ind i Radiserne.
Jeg får nok flere idéer af at iagttage mine egne børn,
end jeg har lyst til at erkende.
At være tilskuer til deres små skænderier og den slags
har givet mig ganske mange idéer.
Det eneste, der efter min mening for alvor virker i underholdning, er,
når det kommer fra et meget usædvanligt synspunkt.
Og det eneste mulige synspunkt, personen bag har, er hans eller hendes eget.
Allerede som barn var jeg bevidst om, at der er en mand et sted i USA,
som sidder ved et stort tegnebord, og han har kone og børn.
Han tegner Nuser, og så går han ud og står på skøjter.
En af drengene byggede modelfly, og han viste mig den nyeste model.
Så faldt det mig pludselig ind. Hvorfor ikke sætte Nuser op på hundehuset
og lade ham lege, at han er flyveres fra 1. Verdenskrig?
En dag var han sammen med sin søn Craig,
og da der kom en ung mand forbi, sagde Craig: "Han opfører sig som Joe Cool."
Så var Joe Cool født.
Alt i tegneseriestriben bar Sparkys personlige præg.
Hvis han skrev om en symfoni, som Schrøder spillede,
så var det en, han selv holdt af.
JEG GRÆMMES!
Han brugte meget fra sit eget liv.
Hvis man var i selskab med ham, tænkte man over, hvad han lagde mærke til.
Jeg kan huske, at jeg kaldte ham for min lille pjuskegøj. Det kom hurtigt med.
"Det her er en helt særlig en til min lille pjuskegøj."
Det blev noget, som Nina...
GLÆDELIG VALENTINSDAG, MIN LILLE PJUSKEGØJ!
...pinte Thomas med.
"Jeg er ikke din lille pjuskegøj."
"Rumle." Hvad betyder det navn for dig?
"Rumle" kom sig af, at en af mine venner gav sine børn sjove kælenavne.
Hans lille søn drønede rundt i stuen, og så sagde han: "Gå i seng, Rumle."
Det føltes som et godt navn til en tegneseriefigur.
Her har vi en figur, man skulle tro, alle gjorde grin med.
Og af og til siger de andre til Rumle: "Du skulle skamme dig."
"Ved du, hvad han ligner?" "Hvad?"
"En menneskelig brakmark."
Det tager han sig ikke af. Rumle har en vis værdighed.
Som transkønnet barn
var det nok noget, jeg syntes godt om.
Trine var ikke til megen hjælp.
Jeg må vist have en anden vurdering.
Syvoghalvfems, 98, 99, 100.
Så er det min tur.
Rumle!
Du sviner alting til.
Hej, Søren Brun. Vil du hjælpe med at lave mudderkager?
Det går vist ikke, Rumle. Jeg skal arbejde på et skoleprojekt.
Hej! Kom og sjip med os!
Åh nej. Den lille rødhårede pige kommer.
Hvad er der galt, Søren Brun?
-Hun må ikke se mig. -Hvorfor ikke?
Hvad, hvis hun ikke kan lide det, hun ser?
Jeg tror, det er vigtigere, hvordan du ser dig selv.
Jeg kan lide mig selv, uanset hvad andre tænker.
Kan du? Også hvis de synes, du er... beskidt?
Jeg ser ikke mig selv som beskidt. Jeg ser mig selv som en del af historien,
dækket med støv og jord fra utallige tidsaldre.
Jeg har nok bare ikke din selvtillid, Rumle.
Jeg må hellere smutte, før den lille rødhårede pige ser mig.
Stakkels Søren Brun.
Ligesom Søren Brun
havde Sparky sin egen lille rødhårede pige i virkeligheden.
Som ung mødte Sparky Donna Wold, den lille rødhårede pige,
og han blev hovedkulds forelsket i hende.
Donna var forlovet med en brandmand,
men hun var i tvivl om brandmanden.
Så hun slog op med ham og gik ud med Sparky.
Jeg gik og håbede på, at hun villes giftes med mig.
Men det ville hun ikke.
Han tænkte nok: "Hvis jeg bare arbejder hårdt nok,
og hvis jeg bare er dit og dat,
så glemmer hun brandmanden og bliver hos mig."
Men nej, hun traf sit valg og giftede sig med brandmanden.
Jeg tilbød hende mig selv og hele mit hjerte, men hun vendte mig ryggen.
JEG VED, AT INGEN KAN LIDE MIG...
Det håndterede jeg ikke særlig godt. Jeg drømte om det i årevis.
Det var den kvinde, han gerne ville giftes med.
Den historie er klassisk Søren Brun.
Søren Brun var ikke den eneste af Radiserne-slænget,
der havde uheld i kærlighed.
Radiserne er fuld af ulykkelig kærlighed.
Trine higer efter Schrøder.
Det fik mig altid til at grine, for han sagde bare: "Nej."
TEGNESERIESKABER, LA CUCARACHA
Nina er ude efter Thomas.
På et tidspunkt er Rikke Rask faktisk lun på Søren Brun.
Der er en ubrudt række af børn,
hvis hjerter er fulde af kærlighed, og kærligheden er... næsten aldrig gengældt.
Hans evige jagt på den lille rødhårede pige
var noget, jeg virkelig godt kunne sætte mig ind i,
fordi jeg altid var dybt forelsket
i en eller anden pige på skolen, som jeg aldrig turde nærme mig.
Der bliver tit sagt: "I dag bliver dagen, hvor jeg går derhen
og endelig taler med den rødhårede pige." Men den dag kommer aldrig.
KÆRLIGHED FÅR EN TIL AT GØRE MANGE MÆRKELIGE TING.
Du er så dygtig, Schrøder.
Er din musik årsagen til, at folk godt kan lide dig?
Det kan godt være, Søren Brun, men det er lidt ironisk,
eftersom noget af det, jeg bedst kan lide ved musikken, er ensomheden.
Musikken repræsenterer den, du er.
Gad vide, hvilken musik der repræsenterer, hvem jeg er?
Hvordan går det med din stil, Søren Brun? Hjalp mine lysbilleder dig?
Hej, Schrøder. Har du savnet mig?
I årenes løb udviklede og forandrede Radiserne sig, ligesom Sparky gjorde.
Og det handlede ikke altid kun om at være morsom.
Da mine egne børn blev større, blev striben mindre rettet mod børn.
Den er blevet mere abstrakt,
og børnene er egentlig bare karikaturer af, hvad voksne er,
og de problemer, voksne har, og de ting, voksne siger.
Det er en sød lille tegneserie med sjove figurer og scener,
men den stikker også dybere.
Karaktererne er meget komplekse, og de taler om menneskelige følelser,
og hvad det vil sige at være menneske.
Jeg synes, han var en af de bedste til at indfange en stemning.
Han indfangede stemningen i landet.
Han ledte altid efter sandheden...
TENNISMESTER/AKTIVIST
...og fortalte sandheden.
Sparky ønskede sig en verden, hvor alle var lige, og det var hans sandhed.
I slutningen af 1960'erne skabte Sparky Rikke Rask,
en selvstændig pige, der boede med en enlig forælder.
Hun brød med skolens regler for påklædning ved at gå i sandaler og shorts.
Hun var så anderledes.
Hun var ikke den stereotypiske kvindelige figur, man så i tegneserierne.
Hun er helt sin egen.
Hun er vildt unik, og hun hviler i at være unik og at være sig selv.
Rikke Rask får elendige karakterer.
Hun falder altid i søvn i timerne.
Men hun er god til baseball, og hun vinder altid over Søren Bruns hold.
Nogle gange bliver resultatet 100-1.
Sportsglade Rikke Rask
blev til dels inspireret af Sparkys ven Billie Jean King,
som er en af de bedste tennisspillere nogensinde.
Man så kvinder, piger, dyrke sport,
hvilket jeg som pige syntes var fedt.
Sparky var feminist.
I Radisernes verden
sørgede Sparky altid for, at pigerne var lige så stærke som
og tit stærkere end drengene.
SIG FRA!
Striberne afspejler vores kultur.
Det kan godt være, at Rikke Rask repræsenterer en ny tendens blandt børn
om at være mere selvstændige og at sige fra.
"Her kommer jeg, kammerat. Stop mig, hvis du kan!"
UDEHOLD 12 HJEMMEHOLD 00
Ja!
God kamp, fister, men du virkede lidt distraheret heroppe.
Jeg er overrasket over, at jeres træner ikke hev dig ud.
Han er deres træner, hr.
Er du okay, Søren Brun?
Det er den stil, jeg skal lave. Jeg skal finde meningen med mit liv.
Det må jeg nok sige, fister. Den var værre.
Jeg er glad for, at vores lærer ikke har givet os lektier for.
Vi har haft lektier for hver dag i denne uge, hr.
Folk har altid tænkt over, hvad meningen med livet er. Søren Brun.
Min bedstefar sagde altid, at det vigtigste i tilværelsen er
at give og modtage kærlighed.
Han sukkede også meget.
Jeg ved ikke, om nogen ville kunne elske mig.
Jeg bad Trine om hjælp, men hun fortalte mig bare, hvad der er galt med mig.
Er der noget ved mig, der er godt nok?
Ja, helt klart, fister. Du har masser af gode egenskaber.
Har jeg det? Såsom hvad?
Jo, altså, du er rigtig flink.
Og du er gavmild.
Og glem ikke hjælpsom. Du er vildt hjælpsom, fister.
Wow. Flink, gavmild og hjælpsom. Tak, venner!
Trine, ved du hvad?
Du tog fejl. Jeg er flink, gavmild og hjælpsom.
Det er klart, de siger det, Søren Brun.
Du er flink, fordi dine bolde var så nemme at ramme.
Du var så gavmild, at du lod dem score en masse point.
Og du hjalp dem med at vinde kampen.
Du lyder ligesom min bedstefar, Søren Brun.
Franklin Armstrong var en af de sidste vigtigere karakterer,
der blev en af Radiserne.
Med hans ankomst var tegneserien forandret for altid.
Jeg gik i ottende klasse, da Franklin dukkede op i Radiserne.
Jeg kan huske, at jeg tænkte: "Wow." Der var en sort karakter. En sort dreng.
Jeg læste en tegneserie, og pludselig var der et barn med, som så ud ligesom mig.
Det virker måske ikke som noget særligt i dag, men i 1968
var det opsigtsvækkende, at sorte og hvide børn legede sammen i en tegneserie.
Da Franklin blev en del af serien, var året 1968,
og byerne stod i brand, fordi dr. King var blevet myrdet.
Dr. Martin Luther King,
den store fortaler for ikke-vold i borgerretsbevægelsen,
er blevet skudt og dræbt i Memphis i Tennessee.
En kvinde kontaktede Sparky. Hun hed Harriet Glickman.
Hun sagde: "Med den platform, De har, mr. Schulz, er det på tide at gøre noget."
Hun sagde: "Jeg synes, De skal have et sort barn med i Radiserne."
Han sagde: "Det går ikke. Jeg ved ikke, hvordan det er at være et sort barn."
Harriet Glickman bad sine venner Kenneth Kelly og Monica Gunning,
der var sorte og forældre, om også at skrive til Schulz.
Dengang var der stort set ingen etniske minoriteter med i tegneserier,
og Sparky indså, hvad det kunne betyde for alle børn,
hvis han lavede om på det.
Han ville gerne lave noget, der var væsentligt og indeholdt et budskab.
Man kunne mærke på ham, at han havde en stærk retfærdighedssans.
Og raceulighed er jo ikke spor retfærdigt.
Jeg tøvede længe med Franklin,
fordi jeg ikke følte mig i stand til at repræsentere ham ordentligt.
ÉN, TAK
Jeg ville nødig virke nedladende.
Jeg prøvede at gøre det uden stor ståhej.
Da han dukkede op, var det to små drenge, der mødte hinanden på stranden.
De opdagede, at de begge to godt kunne lide at bygge sandslotte.
Det er ligegyldigt, at én er hvid, og den anden er sort.
"Sådan, Søren Brun. Det er et rigtigt sandslot."
Aviserne truede med at droppe striben.
Han sagde: "Så drop den." Men det gjorde de ikke.
Så sagde de: "Lad være med at vise dem sammen på skolen."
Og så gjorde han selvfølgelig det.
Det interessante ved Franklin var,
at man ikke husker hans personlighed, ud over at han virkede ret alvorlig.
Han var en alvorlig dreng, og man fik nærmest på fornemmelsen,
når man som voksen ser tilbage på det,
at byrden ved at være et sort barn i en hvid verden,
selvom det var en tegneserieverden,
tyngede ham.
Han vidste, at alle på en måde kiggede på ham.
Måske er det mit formål i livet. At fodre en hund.
Nu kan jeg ikke udskyde det længere. Jeg må hellere komme i gang med at skrive.
MIT LIV SOM HUND
DET VAR EN MØRK OG STORMFULD NAT...
Hvem er jeg?
Det er håbløst.
Måske skal jeg trække lidt frisk luft.
En af de største ting, der overgik
Søren Brun og hans venner, var, da de først blev gjort levende på tv
i Det er jul, Søren Brun.
Min mor købte vores første farve-tv...
TEGNESERIESKABER, THIS MODERN WORLD
...så jeg kunne se juletegnefilmen i farver. Det var et stort øjeblik for mig.
Hver jul ser vi den sammen og drikker varm kakao. Det er vildt sjovt.
Jeg fejrer ikke selv jul. Jeg er jøde. Jeg hader jul.
Det siger mig intet. Julen siger mig intet.
Men Søren Bruns juletegnefilm... Jeg mener... Kan det blive bedre?
Det er jul, Søren Brun blev et kæmpestort hit,
og snart var der en Radiserne-tegnefilm til næsten enhver højtid.
Jeg fejrede ikke højtiderne, da jeg var barn.
Typisk var jeg ude at rejse med arbejdet.
Så for mig
var tegnefilmene en markering af det, jeg ikke havde fra et traditionelt hjem.
"Nu er det den højtid. Nu er det den tid på året."
Jeg kan huske halloweentegnefilmen med den store græskarmand
og den tilbagevendende joke: "Hvad fik du?"
"Jeg fik et æble." "Jeg fik chokolade." Søren Brun...
Jeg fik en sten.
Godt. Vi tager den forfra igen.
Fem, fire, tre, to... Alle motorer kører.
Tegnefilmene gjorde Radiserne så populær,
at NASA opkaldte Apollo 10-modulerne efter Søren Brun og Nuser.
Vi er meget smigrede og taknemlige over at være en del af jeres program.
Jeg havde ikke forestillet mig, at der ville ske alle de ting,
såsom at Nuser kom til Månen.
Modtaget. Vi kan også godt se ligheden.
Det er en af de mest rørende begivenheder i mit liv.
VELKOMMEN HJEM! SØREN BRUN
Man skal være en meget markant del af kulturen,
før et månelandingsmodul bliver opkaldt efter en.
Kan I forestille jer at være så berømt? Det er helt vildt.
Mens Søren Brun og Nuser begav sig ud i det ydre rum,
havde Sparky en stille tilværelse.
Han byggede en verden,
der var fuld af de ting, han havde holdt af, siden han var barn.
Såsom en skøjtehal
og en baseballbane.
Han arbejdede ikke på en tegnestue. Det var en campus. Meget Disney-agtigt.
I den bygning var der en café. Det var ishockeyhallen.
Jeg elsker mit daglige ritual, hvor jeg tager ned i skøjtehallen
og spiser morgenmad og tager hen til tegnestuen.
I sidste ende
vil jeg allerhelst bare sidde og tegne sjove tegninger.
Han stod op om morgenen, kørte ned ad bakken
og parkerede det samme sted på den anden side af vejen.
Han spiste morgenmad i skøjtehallen.
En engelsk muffin med vindruegelé.
Så gik han ind på sit kontor, satte sig ved sit bord og arbejdede.
Han satte sig ind på sit kontor og ventede på, at inspirationen kom over ham.
Han var faktisk altid i gang med at arbejde.
Når vi kom på besøg, var han altid i tegnestuen.
Det var det, han lavede. Han elskede det.
Ensomheden i tegnestuen, hvor han kunne sidde og skabe noget.
Det kræver en personlighed, der kan holde ud at være alene
mange timer i lokalet og mange timers ensomhed i hovedet.
Selvom han var umådelig succesrig, er jeg ikke sikker på, at han var klar over,
hvor meget kærlighed og hengivenhed
folk følte for ham og hans karakterer.
Kommer du ikke til at føle dig ubetydelig af at kigge på stjernerne, Søren Brun?
Jeg føler mig altid ubetydelig, Thomas.
Hvordan går det med stilen?
Jeg har ikke skrevet et eneste ord.
Måske er jeg bare et nul.
Jeg synes ikke, du er et nul, Søren Brun.
Tak, Thomas.
Men hvad skal jeg stille op? Min stil skal afleveres i morgen.
Når jeg føler mig overvældet,
finder jeg nogle gange løsningen ved at kigge op på himlen.
Det hjælper ikke, Thomas.
-Hvad kan du se? -Vel en masse stjerner.
Men hvad har det med min stil at gøre?
På en måde minder stjernerne meget om dig.
Hvis du ser nøje efter, kan du se, at ingen af stjernerne er ens.
De er forskellige i farve og størrelse, og hvor kraftigt de lyser.
Men det er de forskelle, der skaber skønheden.
Ligesom os, Søren Brun.
Hver eneste af os er unik, men vi er en del af noget, der er større end os selv.
Vi har et formål hver især. Også selvom det kan være svært at vide, hvad det er.
Det kan være sjovt at prøve at regne det formål ud.
Lige nu er dit formål måske bare at være Søren Brun.
Måske har du ret, Thomas. Nå, jeg må hellere se at komme i gang.
Hvis der er håb for Søren Brun, er der vel håb for os alle sammen.
I 1980 havde Sparky praktisk talt tegnet Radiserne hver eneste dag i 30 år.
Det er over 10.000 striber.
I al den tid holdt han hverken ferie eller overskred en eneste deadline.
Man er som et egern, der drøner rundt i et bur dag ud og dag ind. Ingen ferier.
En tegneseriestribe er en enestående form for underholdning.
Den lever i én dag efter dag.
Man skal være som en maskine for at kunne skrive de samme ting hver dag
uden at gentage sig selv.
Mange tegneserieskabere tegnede striben og fik en anden til at male den op med blæk.
Men det insisterede han på selv at gøre.
Det var en æressag for ham, at ingen andre rørte ved striben.
Han gjorde selv alt arbejdet.
I juli 1981 begyndte Sparky at få smerter i brystet.
Han blev kørt på hospitalet og hjerteopereret.
Han lå på hospitalet.
Han bad om noget papir for at se, om han kunne tegne en karakter.
Det gjorde han med det samme for at sikre sig, at han stadig kunne tegne.
Det kunne han godt, men det havde ændret sig.
Han rystede på hånden, og hans streg blev usikker.
Man kan se på de senere striber,
at kanten på stregerne er ret bølget.
Han sagde: "Nogle gange ryster jeg så meget på hånden,
at jeg må holde den stille for at kunne tegne."
Jeg kan huske, at jeg så ham tegne for eksempel Søren Brun,
som har et ret stort, rundt hoved.
Han rystede på hænderne, og det gjorde ham rasende.
Men så sagde han: "Jeg kan tegne regn." Små svirp og streger
som regn eller græs.
Han sagde bare: "Sådan ser det ud nu. Det er stadig tegnet af mig."
De usikre streger blev hans kendetegn.
Det er fantastisk. Manges karriere ville have taget skade af det.
Men det løftede bare Radiserne op på et endnu højere niveau,
så vi fik endnu mere empati med både ham og karaktererne.
Det viser, at han var villig til at sætte sig selv i spil.
Han holdt ikke op. Hans ego sagde ikke:
"Hvis jeg ikke kan tegne perfekt, er det slut." Nej.
Det var hans natur. Det var hans måde at kommunikere på.
Det var sådan, han levede.
Jeg synes selv, jeg af og til kommer på gode løsninger.
ÅH NEJ!
En af de løsninger er nok i Søren Bruns ånd bare at blive ved med at prøve.
Han giver aldrig op. Og hvis nogen burde give op, er det ham.
Godmorgen, Søren Brun. Hvordan gik det med stilen?
Jeg var oppe hele natten, men jeg blev færdig med den.
-Måske får jeg endda 12. -Det ville da være dejligt.
Men livets belønninger kommer tit til udtryk på ukonventionelle måder.
Det forstår jeg vist ikke helt, Thomas.
Men hvis jeg får 12, vil det godt nok være ukonventionelt.
Vores stile er blevet rettet. Jeg gad vide, om jeg endelig får 12.
Spændingen er uudholdelig.
Fire? Jeg græmmes.
Jeg fik 12. Læreren roser min flotte skrift og perfekte margener.
Jeg fatter det ikke, Thomas. Alt det arbejde for et firtal.
Op med humøret, Søren Brun. Karakterer viser ikke noget om ens værdi.
Desuden kan et ægte kunstnerisk værk først bedømmes efter længere tid.
Så har jeg da noget at se frem til.
"Nogle gange ligger jeg vågen om natten og spørger: 'Hvorfor mig?'
En stemme svarer: 'Det er ikke personligt. Dit navn dukkede bare tilfældigt op.'"
For få uger siden meddelte Charles Schulz, at han holder op med at tegne
Radiserne for at fokusere på at blive behandlet for tyktarmskræft.
Han var afkræftet af kemoterapi, og han besluttede sig for at gå på pension.
Jeg husker tydeligt, da han sagde: "Jeg kan ikke tegne striben længere."
Han kom ind en dag, og vi talte om at lave den sidste stribe.
Han sad et par meter fra mig, og han så på mig og sagde med et lille grin:
"Jeg tegnede virkelig nogle sjove ting."
Man kunne mærke, hvor trist han var over, at han ikke kunne tegne den længere.
Den sidste daglige stribe er den 3. januar,
hvor den her historie kommer ud.
Er det sunket helt ind, at du ikke skal lave det her længere?
Det sank ikke rigtig ind, før jeg skrev en lille...
KÆRE VENNER...
...afskedshilsen til vennerne.
Til sidst skrev jeg så hans navn. Mit navn.
Og så stod der... Jeg begynder sikkert at græde.
Der stod...
SØREN BRUN, NUSER, THOMAS, TRINE... HVORDAN KAN JEG NOGENSINDE GLEMME DEM?
...at det var Søren Brun, Thomas og så videre.
Pludselig tænkte jeg...
"Den stakkels dreng. Han fik ikke engang sparket til den fodbold."
Sparky døde den 12. februar 2000.
Selv samme dag blev hans sidste stribe af Radiserne udgivet.
Den dag han døde...
NEJ, JEG TROR, HAN SKRIVER.
...var hans sidste stribe i avisen.
Jeg synes, det siger noget om, hvor tæt knyttet hans sjæl var
til sjælen hos de fantastiske karakterer, han havde fundet på.
Han var simpelthen de karakterer.
Det er fantastisk. Han døde, mens han lavede det, han elskede.
Han var én person, der hver eneste dag fortalte en meget personlig historie.
Det tror jeg, at fansene forstod. Det kunne de godt mærke.
Det er sjove, uforglemmelige, vidunderlige tegneseriestriber.
Man kan elske dem og sætte pris på dem
og lære en masse om livet af dem.
Det er mennesket, når det er allermest sårbart.
Om mennesket og dets tåbeligheder.
En kærlig fortælling om mennesket.
Det tror jeg, vi har brug for i verden i dag.
Vi er måske ikke enige. Vi er måske pernittengryner som Trine.
Vi er måske usikre som Søren Brun.
Vi mener måske ligesom Thomas, at vores filosofi er vigtigst.
Men sandheden er, at vi er i samme båd.
Og de samtaler, børnene har, går rent ind i sjælen på os alle sammen.
Tyve år efter at Charles Schulz tegnede sin sidste stribe af Radiserne,
bliver hans arbejde og hans karakterer stadig hyldet overalt i verden.
Ligesom Tom Sawyer og Huck Finn
er Radiserne dybt indlejret i den amerikanske populærkultur.
Det, der stadig giver genklang i os, er de menneskelige følelser.
Det ændrer sig aldrig.
Den er tidløs, og alle i verden kan identificere sig med den og elske den.
Mine børnebørn kommer til at læse Radiserne.
Det er Søren Brun.
Er der noget, du gerne vil sige til alle dem, der har læst Radiserne
de seneste næsten 50 år?
Det er fantastisk, at de synes, at det, jeg laver, var godt.
Jeg gjorde bare mit bedste.
Hvor har du været, fister? Tag dine skøjter.
Dejligt at se dig, Søren Brun.
Skynd dig, Søren Brun. Grib fat.
Der er intet som årets første snevejr.
RADISERNE ER SKABT AF CHARLES M. SCHULZ
TAK, SPARKY. VI GLEMMER DIG ALDRIG.
Tekster af: Eskil Hein