Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fogalmazást kell írnunk?
Ötszáz szót arról, kik vagyunk?
Fogalmam sincs, ki vagyok. Hogy írjak így 500 szót?
Sose leszek kész.
Egy hét a határidő? Jaj, anyám!
A legrosszabb témát kaptam: saját magamat.
Ne izgasd magad annyit, Charlie Brown!
A jó öreg Charlie Brown,
a kedves lúzer, akinek soha semmi nem jön össze.
Biztos mindenki hallott róla. Mindenki látta.
Mindenütt ott van.
Újságokban, könyvekben, filmekben és a tévében.
Körbejárta a világot, felrepült a magasba.
- Még a Holdra is eljutott. - Jaj, anyám, Charlie Brown!
Olyan érzés, mintha Charlie Brown, kutyája, Snoopy
és a Peanuts csapat mindig is az életünk részei lettek volna.
Linus mindig különleges volt számomra.
- Linus a kedvenc szereplőm. - Odavagyok Woodstockért.
Franklin fantasztikusan sokat jelent nekem.
A Peanuts szereplői közül Patty a kedvencem.
- Ja, igen, és Snoopy. - Hogyne. Snoopy a kedvencem.
A Peanuts 70 éve van jelen az életünkben.
Szinte önálló bolygó.
Az egész világon ismerik.
Mindenkit megragad, ezért is lett akkora hatalmas siker.
A Peanuts alakjai világszerte ismertek,
de még ma is a jó öreg Charlie Brown áll a középpontban.
Imádom a Peanuts csapatát és Charlie Brownt is.
Imádom Charlie Brownt.
Charlie Brownnal sok bennünk a közös.
De ki is az a Charlie Brown?
Honnan jött?
Miért érdekelnék bárkit is? Nem vagyok én különleges.
„Ki vagy te, Charlie Brown?”
NARRÁTOR:
Jóval Charlie Brown megszületése előtt
élt egy Charles Schulz nevű ember, aki képregényrajzoló akart lenni.
Egy saját képsor volt az álmom.
Hatéves korom óta erről álmodtam.
Úgy tűnt, hogy Charles Schulz
szinte eleve a képregényekre született.
Kisbaba korában…
KÉPREGÉNYRAJZOLÓ
…az egyik nagybátyja
egy képregénykarakter után Spark Plugnak, „tűzrőlpattantnak” hívta.
Ezért mindenki úgy hívta, hogy Sparky.
Egyke volt,
olyan kisgyerek, akivel senki nem állt szóba.
Olyan szégyellős volt…
A CHARLES M. SCHULZ MÚZEUM EGYKORI IGAZGATÓJA
…hogy amikor az anyjával az utcán sétált,
lehajtott fejjel ment.
Sparky olyan jól tanult,
hogy ugorhatott egy osztályt.
De nem volt túl fényes a helyzet.
Egy évvel fiatalabb volt a többieknél,
és a gyerekeknél ez sokat számít.
ÍRÓ/GRAFIKUS TERVEZŐ
Nehezen tartotta a lépést a nagyokkal. Nyomorultul érezte magát.
Mintha a többi gyerek nem vett volna róla tudomást.
CHARLES SCHULZ ÖZVEGYE
Sparky tanítás után az apja borbélyműhelyébe járt.
„Amikor magányos vagyok, apám műhelyébe megyek.
Mindig megkérdik, borotváltatni jöttem-e.”
De ennek is megvolt az árnyoldala.
Amikor apám a műhelyben a hajamat vágta,
elég kínos volt az, amikor velem csak félig volt kész,
és bejött egy törzsvendég.
Apám azt mondta: „Maradj ott,
és várj, amíg kiszolgálom ezt az embert!”
Kínos volt, ahogy ott ültem félig levágott hajjal.
A felső tagozatban
Sparky tanulmányi eredménye visszaesett,
és csődtömegnek érezte magát.
Azt hiszem, nyolcadikban ütött be a krach.
Minden lehetséges tárgyból megbuktam.
Sparky egyvalamiben talált örömet:
a rajzolásban.
Állandóan rajzolt, és arról álmodott, hogy képsorokat fog rajzolni,
olyanokat, amilyeneket az újságban látott.
Két újságra volt előfizetésünk, és apám szombat esténként
elment a boltba,
és vett két minneapolisi lapot is, így négy képsort olvashattunk.
Nekem az élet ezt jelentette.
Ötszáz szó arról, hogy ki vagyok. Ki vagyok én, Snoopy?
Egy borbély fia.
Szeretem a baseballt. Iskolába járok. Próbálom megúszni a napot.
Ez a feladat szörnyen nehéz!
Te ezt nem értheted, Snoopy. Még sose volt nehéz feladatod.
Ül, marad, fekszik!
Egy kutya élete olyan egyszerű!
CSINN-BUMM CSINN-BUMM
„Sparky háborúzni megy!”
Sparkyt 1942-ben besorozták a seregbe.
„Milyen az, ha valakit besoroznak?”
„Elküldik valahová.”
„Pontosan ettől féltem.”
Sparkyt megviselte a költözés.
Anyja, akivel szoros volt a viszonya, egy ideje betegeskedett.
Sparky soha nem tudta meg, milyen beteg is volt az anyja.
És hogy valószínűleg nem éli túl.
Emiatt úgy érezte, kimaradt valamiből és elszigetelődött.
Amikor vissza kellett mennem a bázisra
Minnesotába, anyám azt mondta: „Búcsúzzunk el,
mert talán soha többé nem látjuk egymást.”
Én elmentem.
Sparky búskomor lett, láthatóan megrázta,
amikor az anyja haláláról beszélt.
Nagyon megkönnyezte.
Valószínűleg egész életében foglalkoztatta a dolog.
„Minden olyan különös.
Az ember sétál, nem gondol semmi különösre.
Aztán hirtelen eszébe jut az elveszett szerelme…”
Figyelem!
Azt se tudom, hogy éltem túl.
Jó régen volt,
de az ember bizonyos dolgokat soha nem felejt el.
Az ifjú Sparky minden éjszakát otthon töltött.
A háborúban azonban
eljutott Franciaországba és Németországba is.
A seregben gyakran volt magányos, és sokszor gyötörte a honvágy,
ezért rajzolt, pont, ahogy gyerekkorában tette.
A vázlatfüzete mindig nála volt.
„PIHENJÜNK” ÍRTA: SPARKY
Miután a háború véget ért, még eltökéltebben akarta,
hogy képregényrajzoló legyen belőle.
Bátyó! Segítened kell a matekháziban.
Nem látod, hogy fogalmazást írok?
Miről?
Arról, hogy ki vagyok.
Hogy ki vagy? Megmondom én, hogy ki vagy.
Az én bátyám.
És csapnivaló testvér vagy,
ha nem segítesz a matekháziban.
Tessék, nézd meg!
Jaj, anyám!
Jó. Ha van két almád, és adok neked még hármat,
akkor hány almád lesz?
Kit érdekel?
Egyszerre mindig csak egy almát eszem.
Amúgy meg ki osztogatja ezeket az almákat?
Azt hiszem, a fogalmazást későbbre kell halasztanom.
Sparky csak arra vágyott, hogy képregényrajzoló lehessen.
Charlie Brownhoz hasonlóan folyton próbálkozott.
És ahogy Charlie Brown, ő is folyton kudarcot vallott.
Tíz képregényt küldtem be a Saturday Evening Postnak.
Közben a képsoromat rajzoltam.
Amikor azt elküldtem, akkor valami máson dolgoztam.
Sparkynak megjelent néhány képregénye,
de ezekben még nem szerepelt Charlie Brown vagy Snoopy.
Az ember azt hiszi, hogy az első üzlet
majd megnyitja előtte az ajtókat, de ez nem így van.
Eladtam kettőt-hármat, aztán hónapokig semmit.
Sparky öt éven át próbálkozott eredménytelenül.
Ekkor kezdett ráébredni valamire.
Volt egy Li'l Folks, „Apróságok” című képregénye.
Az egyik szereplőt Charlie Brownnak hívták…
FILMKÉSZÍTŐ
…és volt még egy kutya is, ami már eléggé hasonlított Snoopyra.
Szép lassan rájöttem, hogy a szerkesztők
a gyerekekről készült képregényeket szeretik a legjobban.
A munkája egyre felkapottabb lett.
Aztán egy nap 1950-ben
megjelent Sparky első Peanuts képsora.
MA INDUL
Az első részben három karakter szerepelt.
Volt egy Patty nevű kislány, egy Shermy nevű kisfiú,
és Charlie Brown is elsétált a két másik előtt.
Ott van. Ott megy Charlie Brown. „A jó öreg Charlie Brown.”
Aztán ahogy elment, a fiú így szól: „Hogy én hogy utálom!”
Ez annyira…
Durva. Nem?
KÉPREGÉNYRAJZOLÓ
De a gyerekek már csak ilyenek.
A gyerekek gonoszak. Így bánnak egymással…
SZÍNÉSZ/PRODUCER
…és ez alapján megkeményítik magukat.
Aztán az életük azzal telik,
hogy ezt levetkőzik.
Rövid idő alatt egész Amerika
megszerette a jó öreg Charlie Brownt.
Sok közös van kettőnkben…
FILMKÉSZÍTŐ
…mivel ő is balfék, és kevésbé elfogadott, amilyen én vagyok,
vagy amilyennek érzem magam. Ez nagy dolog volt.
ÍRÓ
Láttuk, ahogy Charlie Brownt bántják.
Azonban mindenki neki szurkolt, mert olyan fájdalmasan emberi.
Soha nem adja fel.
SZÍNÉSZ
Felkel, és újra megpróbálja. Szerintem ez nagyon klassz.
SZÍNÉSZ
Végre valóra vált Sparky álma,
és ehhez annyi kellett, hogy önmagát adja.
Charlie Brown karaktere.
Emlékek abból az időből, amikor elesett voltam.
Szerintem mindannyiunkban van egy kicsi Charlie Brownból.
Bennem főleg. Elsősorban én vagyok Charlie Brown.
Linus,
hogy találhatnék ki magamról 500 szót?
Rólam semmit nem érdemes írni.
Ez a feladat nagyszerű lehetőség, Charlie Brown.
Lehetőség? Mire?
Felteheted önmagadnak az élet legalapvetőbb kérdéseit.
Ki vagyok én? Mit keresek itt? Minek vagyok a világon?
Jaj, anyám! Honnan tudjam ezeket?
Hát, Charlie Brown, amikor nehézségek előtt állok,
a történelem lángelméihez fordulok.
A spanyol szerző, Miguel de Cervantes azt írta:
„Mutasd, milyen a társaságod, és megmondom, mi vagy.”
Hogy milyen a társaságom? Ez meg mit jelent?
Azt, hogy fordulj a barátaidhoz, Charlie Brown!
Akikkel az idődet töltöd. Ők talán segíthetnek.
Nem is tudom, Linus. Szerintem ez lehetetlen.
Fel a fejjel, Charlie Brown!
Egy egész heted van, hogy választ találj az élet legalapvetőbb kérdéseire.
Sparky mindig Charlie Brownhoz hasonlította magát,
de a Peanuts szinte valamennyi karakterében van egy kicsi Sparkyból.
A Peanuts alkotóját…
KÉPREGÉNYRAJZOLÓ A CREATIVE ASSOCIATES KREATÍV IGAZGATÓJA
…pontosan ilyennek szeretnénk látni.
Az összes karakter egy emberben olvad össze.
Linus Mr. Schulz filozofikus része.
Vannak gondolatai, van mondanivalója.
Csendben töpreng. Sparky is olyasféle volt.
Linus mindig komolyabb kérdéseket tesz fel
az élet értelméről, a világegyetemben elfoglalt helyünkről, ezek összességéről.
„Az élet nehéz, igaz, Charlie Brown?”
Azt hiszem, azért szerettem Linust… Nos, nekem is volt egy takaróm.
Én is egy kék takaróval mászkáltam,
ezért nagyon is megértem.
Nekem is volt takaróm.
És ott álltam a mosó-szárítógép előtt
a mosodában, ahová anyám járt,
sírtam, amikor ment a mosás, és sírtam, amikor ment a szárítás.
És mindenki úgy szólított, hogy Linus.
CSATT!
Linus néha nagyon okos. Máskor buta.
Időnként ártatlan. Máskor mindent tud.
A természetéből adódóan rengeteg ötlete van.
Linus és Charlie Brown megmutatta Sparky kedves oldalát.
Linus nővére, Lucy viszont…
Lucy nagyon gonosz.
„Unalmas vagy, Charlie Brown.”
Hangos és elég ijesztő.
Lucy vicces, de ugyanakkor szemét is.
Lucyt nem nagyon szeretjük, mert gonosz.
De ugyanakkor
annyira durván gonosz, hogy az már vicces.
Tudjuk, mire készül Lucy a labdával.
Charlie Brown nekifut, Lucy pedig elrántja a labdát…
SZÍNÉSZ
…és a fiú hanyatt esik.
MEGINT MEGCSINÁLTA!
Örökbecsű.
- AÚ! - HA!
PUFF!
Hogy melyik karakterrel érzek legjobban együtt?
Mindet szeretem, mert egy kicsit rám hasonlítanak.
Lucy a szarkasztikus énem.
Charlie Brown a tutyimutyi énem.
NEM BÍROM
Az álmodozó énem pedig Snoopy.
Snoopy!
Charlie Brown és a gyerekek egy kicsit olyanok, mint Sparky,
Snoopynak viszont csak a csillagos ég szab határt.
Snoopy egy kutya, aki nem akar kutya lenni,
és igen nagyravágyó.
Úristen, imádom Snoopyt! Olyan aranyos és vicces!
Snoopyt azért imádjuk,
mert rá akarunk hasonlítani.
„Ma világháborús szuperpilóta leszek.
Holnap pedig filmsztárnak adom ki magam.” Vagy bárminek.
Snoopy éli a saját életét, és sokat álmodozik.
Még Snoopy karakterének is volt valóságalapja Sparky életében.
Úgy 13 éves koromban volt egy kutyám,
Snoopyt róla mintáztam.
Snoopy azért hokizott és korcsolyázott, mert Schulz is azt csinálta.
KISPAD
A legjobb alkotókhoz hasonlóan a munkáiban önmaga jelenik meg,
és ez ott van a párbeszédekben meg abban, amit a karakterek szeretnek.
Jó jegyet kell kapnom a fogalmazásra.
Szakemberhez kéne fordulnom.
PSZICHIÁTER 5 CENT AZ ORVOS RENDEL
Szia, Charlie Brown! Mi bánt téged ezen a szép napon?
Nem tudom megírni az iskolai fogalmazást.
Segítenél?
Hogyne. Sokat gondolkodtam rajtad és a tökéletlenségeiden.
A tökéletlenségeimen? Nem tudom, hogy ez miben segít a…
Ide hallgass!
A legjobban úgy ismerheted meg magad,
ha egy szakember rámutat a hibáid tömkelegére.
A hibáim tömkelegére?
Úgy van.
Saját rendszert állítottam fel, amiből sok minden kiderül számodra.
Helyezd magad kényelembe!
Diák százain keresztül fogom demonstrálni számos hibádat és botlásodat.
A lámpát!
Először lássuk a kezdeteket!
A JÓ ÖREG CHARLIE BROWN.... IGENIS!
Amint látod, már a kezdetekkor
sem szerettek igazán.
ANNYIRA UTÁLOM!
Elkerült a népszerűség.
Nem értél fel a társaidhoz.
Látod?
Most figyelj!
Ha jobban megnézzük, felfedezünk egy ismétlődést,
látjuk az újra meg újra elkövetett hibákat.
BAMM!
A baseballcsapat
az irányításod alatt minden meccset elveszített.
Hát, párszor azért nyertünk.
Igen, de csak azért, mert eltörted a karodat.
A sportnál maradva,
egyszer se tudtad elrúgni a futball-labdát.
Látod?
Akkor is kudarcot vallasz, ha nem csapatsportot játszol.
Egyedül és másokkal is felsülsz.
Most nézzük a Valentin-napot!
AJJAJ!
Elég! Nem bírom tovább.
Remélem, menni fog a fogalmazás! Hamarosan részletes számlát küldök!
Kudarc, kudarc, kudarc.
JAJ
Charlie Brown ötlete elsősorban Sparky életéből jött.
Ahogy saját gyerekei lettek,
az ő történeteik is bekerültek a Peanuts cselekményébe.
Nem szívesen vallom be,
hogy a gyerekeimet elnézve mennyi ötletem támad.
Elnézem, ahogy vitatkoznak,
és ebből rengeteg ötlet születik.
Érzésem szerint a szórakoztatóiparban az a leghatásosabb,
ami egyetlen nézőpontból ered.
És az alkotó kizárólag a saját nézőpontjára támaszkodhat.
Már kis koromban is tudatában voltam annak,
hogy valahol Amerikában van egy ember,
aki egy nagy, döntött asztalnál ül, és nős, és gyerekei vannak.
Reggel felkel, megrajzolja a Snoopyt, majd elmegy korcsolyázni.
Az egyik fiam repülőgépmodellezett,
és megmutatta a legújabbat.
Hirtelen az az ötletem támadt, hogy Snoopy felülhetne a kutyaházra,
és úgy tehetne, mintha I. világháborús szuperpilóta lenne.
Egy nap a fiával, Craiggel beszélgetett,
és épp arra járt egy ember, mire Craig azt mondta:
„Ó, ez a pasas olyan, mint Joe Cool.”
Így született meg Joe Cool.
A képsorokban mindennek volt személyes aspektusa.
Ha arról szólt, hogy Schroeder szimfóniát játszik,
azt a zenét Sparky is szerette.
JAJ, ANYÁM!
Az életéből inspirálódott.
Mellette folyton az volt a kérdés, mi az, amit megfigyel.
Emlékszem, hogy édibédikémnek neveztem. Hamarosan meg is jelent a képsorban…
„Egy különleges lap az édibédikémnek.”
…és Sally a továbbiakban…
BOLDOG VALENTIN-NAPOT, ÉDIBÉDIKÉM!
…ezzel gyötörte Linust.
„Nem vagyok az édibédikéd.”
„Malac.” Ez mit jelent önnek?
Egy barátom találta ki, aki vicces neveket adott a gyerekeinek.
Emlékszem, egy kisfiú rohangált a nappaliban,
mire a barátom: „Ágyba, Malac!”
Gondoltam, jó név lenne egy képregénykarakternek.
A karakter úgy néz ki, hogy akár vicc tárgya is lehetne.
Időnként jönnek is mások,
és azt mondják Malacnak: „Szégyellhetnéd magad!”
„Tudod, mire hasonlít?” „Mire?”
„Egy emberi sártengerre.”
Ő ezt nem tűri. Malacnak van büszkesége.
Fiatal transzneműként
valószínűleg ez tetszett benne.
Lucy nem sokat segített.
Ki kell kérnem valaki más véleményét.
Kilencvenhét, 98, 99, 100.
Én jövök.
Malac!
Mindent összekoszolsz.
Szia, Charlie Brown! Segítesz sárpitét készíteni?
Nem fog menni, Malac. Házi feladatot kell írnom.
Hé! Gyere ugrókötelezni!
Jaj, ne! Jön a Vöröske!
Mi a baj, Charlie Brown?
- Nem láthat meg. - Miért nem?
Mi van, ha nem tetszik neki, amit lát?
Sokkal fontosabb, hogy te minek látod magadat.
Bárki bármit gondol, én szeretem magamat.
Tényleg? Akkor is, ha azt mondják… piszkos vagy?
Nem piszkosnak látom magam, hanem a történelem részének,
amit az időtlen idők pora és mocska borít.
Nekem nincs ekkora önbizalmam, Malac.
Megyek is, mielőtt a Vöröske meglát.
Szegény Charlie Brown!
Charlie Brownhoz hasonlóan
Sparkynak is megvolt a saját Vöröskéje.
Sparky fiatal korában ismerkedett meg Donna Wolddal, a vörös hajú lánnyal,
és fülig szerelmes lett bele.
Donna egy tűzoltó menyasszonya volt,
de nem tudott dönteni.
Végül szakított a tűzoltóval, és Sparkyval kezdett járni.
Reméltem, hogy hozzám jön feleségül.
De nem így történt.
Szerintem Sparky azt gondolta: „Ha mindent beleadok,
és így meg úgy viselkedem…
akkor elfelejti a tűzoltót, és velem marad.”
De nem így történt. A lány végül hozzáment a tűzoltóhoz.
Szívemet-lelkemet nekiadtam, mégis elhagyott.
ENGEM SENKI SE SZERET..
Nem kezeltem valami jól. Évekig felbukkant az álmaimban.
Ezt a nőt akarta feleségül venni.
A történet nagyon is jellemző Charlie Brownra.
- POSTA - SUTTY!
A Peanuts csapatban nem csak Charlie Brown volt
szerencsétlen a szerelemben.
A Peanutsban tobzódik a viszonzatlan szerelem.
Lucy Schroederért epekedik.
Mindig nevettem azon, hogy Schroeder milyen elutasító.
KÉPREGÉNYRAJZOLÓ
Sallynek Linus kell.
Egy bizonyos ponton Patty Charlie Brownt akarja.
A gyerekek folytonos körforgásban élnek,
a szívükben dúl a szerelem… ami szinte mindig viszonzatlan.
Charlie Brown állandóan a Vöröskére vágyik.
Ezt én nagyon is… át tudtam érezni,
mert folyton őrülten bele voltam zúgva
valamelyik lányba, de soha nem volt merszem odamenni.
Sokszor van az, hogy: „Ma odamegyek,
és végre beszélek a Vöröskével.
Ma jött el a napja.” Aztán persze nem történik semmi.
A SZERELEM HATÁSÁRA FURA DOLGOKAT MŰVELÜNK.
Olyan tehetséges vagy, Schroeder!
Gondolod, hogy a többiek a zene miatt szeretnek?
Lehetséges, Charlie Brown, de mindenesetre ironikus,
mivel elsősorban azért szeretem a zenélést, mert magányos tevékenység.
A zene megmutatja, hogy ki vagy.
Vajon rám melyik zene a jellemző?
Hogy állsz a fogalmazással, Charlie Brown? Segített a prezentációm?
Szia, Schroeder! Hiányoztam?
A Peanuts az évek során Sparkyval együtt fejlődött és változott.
Nem volt mindig minden vidám.
A gyerekeim felnőttek, és a képsor másról kezdett szólni.
Egyre elvontabb lett,
és a gyerekek a felnőttek karikatúrái voltak,
a felnőttek problémáit és beszédét figurázta ki.
Egy aranyos képregény vicces karakterekkel és pillanatokkal.
Ugyanakkor mélyebb értelme is van.
A karakterek összetettek, emberi érzésekről és érzelmekről,
az emberi létről beszélnek.
Sparky remekül értett ahhoz, hogy hogyan ragadja meg a hangulatot.
ÚJSÁGÍRÓ
Megragadta az országban uralkodó légkört.
Állandóan kereste az igazságot…
TENISZBAJNOK/AKTIVISTA
…és ki is mondta.
Sparky azt akarta, hogy a világban legyen mindenki egyenlő. Számára ez az igazság.
Sparky a 60-as évek végén hozta létre Pattyt,
a független lányt, akit egyedülálló szülő nevelt,
és aki a szabályokat megszegve szandálban és sortban járt iskolába.
Patty egészen más volt.
Nem az a megszokott női karakter,
aki a képregényekről visszaköszön.
Egészen páratlan volt.
Egészen egyedi, az egyediségét magabiztosan viseli,
és jól érzi magát a bőrében.
Pattynek rosszak a jegyei.
Folyton elalszik órán.
De baseballban kiválóan dob.
Állandóan legyőzi Chuck baseballcsapatát.
Néha akár 100-1-re is.
A sportrajongó Pattyt
részben Sparky barátja, Billie Jean King ihlette,
aki minden idők egyik legnagyszerűbb teniszezője.
Láttuk a sportoló nőket és lányokat,
és nőként elégedettséggel töltött el.
Sparky igazi feminista volt.
A Peanuts világában
Sparky odafigyelt arra, hogy a lányok erősek legyenek,
sokszor a fiúknál is erősebbek.
HALLASD A HANGOD!!
A képsor a kultúránk tükre volt.
Elképzelhető, hogy Patty a gyerekek új típusát képviseli,
akik függetlenebbek, és kiállnak önmagukért.
„Rohanok, öregem! Állíts meg, ha tudsz!”
PUFF!
VENDÉG 12
HAZAI 00
Ez az!
Hurrá!
Jó meccs volt, Chuck!
De mintha valami másra figyeltél volna.
Meglep, hogy a csapatkapitány nem küldött le a pályáról.
Ő a csapatkapitány, uram.
Jól vagy, Charlie Brown?
A fogalmazás az oka.
Meg kell fejtenem az életem értelmét.
Hű, Chuck, ez aztán nem piskóta!
Örülök, hogy mi nem kaptunk házit.
A hét minden napjára volt házi, uram.
Az emberek mindig is az élet értelmét keresték, Charlie Brown.
A nagyapám folyton azt mondogatta, azért élünk,
hogy szeretetet adjunk és kapjunk.
Sokat sóhajtozott mellé.
Nem tudom, hogy engem valaha is szeretne-e bárki.
Segítséget kértem Lucytől, de ő csak a hibáimra mutatott rá.
Van bennem olyan, ami szerethető?
Hát persze, Chuck. Rengeteg jó tulajdonságod van.
Tényleg? Például mi?
Hát, nagyon kedves vagy.
És nagylelkű is vagy.
Azt se feledjük, hogy segítőkész vagy. Nagyon is, Chuck.
Nahát! Kedves, nagylelkű és segítőkész. Kösz, srácok!
Hé, Lucy! Tudod, mi van?
Tévedtél. Kedves vagyok, nagylelkű és segítőkész.
Még szép, hogy ezt mondják.
Kedves vagy, mert a dobásaid könnyen elüthetők.
Nagylelkű, mert sok pontot szerzel nekik.
És hozzásegítetted őket a győzelemhez.
A nagyapám is pont így csinált, Charlie Brown.
Franklin Armstrong az utolsók között
csatlakozott a Peanuts csapathoz.
Érkezése örökre megváltoztatta a képregényt.
Nyolcadikos voltam, amikor Franklin megjelent a Peanutsban.
Emlékszem, azt gondoltam: „Hű!” Jött egy fekete bőrű karakter.
Egy fekete srác.
Olvasom a képsort, és hirtelen feltűnik benne valaki,
aki olyan, mint én.
Ma már semmi extra, de 1968-ban nagy dolog volt,
hogy a fekete és a fehér gyerekek együtt játszottak egy képregényben.
Sparky 1968-ban hozta be Franklint a képsorba,
amikor a városok lángban álltak dr. King meggyilkolása miatt.
Dr. Martin Luther Kinget,
az erőszakellenes polgárjogi mozgalom apostolát
tegnap este lelőtték a Tennessee állambeli Memphisben.
Egy nő kereste meg Sparkyt. Harriet Glickman volt a neve.
Azt írta a levelében: „Mr. Schulz, ideje, hogy kezdjen valamit a felületével.”
Azt is írta: „Szerintem kell egy fekete gyerek a Peanutsba.”
Schulz erre: „Nem lehet. Nem tudom, milyen fekete bőrű gyereknek lenni.”
Harriet Glickman megkérte két barátját, Kenneth Kellyt és Monica Gunningot,
a két fekete bőrű szülőt, hogy ők is írjanak Schulznak.
Akkoriban a képregényekben szinte egy színes bőrű sem volt,
és Sparky rájött, mit jelentene a gyerekeknek,
ha a segítségével ez megváltozna.
Jelentőségteljes dolgot akart tenni,
aminek mondanivalója van.
Érezni lehetett rajta, hogy egyenjogúságra törekszik.
És a faji egyenlőtlenségben nincs egyenjogúság.
Sokáig halogattam Franklint,
mert úgy éreztem, nem tudom rendesen megcsinálni.
EGYET KÉREK
És nem akartam lekezelőnek tűnni.
Nem akartam nagy felhajtást.
Egy kis jelenetben tűnt fel, ahol két kisfiú találkozik a strandon,
és rájönnek, hogy mindketten szeretnek homokvárat építeni.
Nem számít, hogy egyik fekete, a másik meg fehér.
„Na, kész is, Charlie Brown!
Ilyen egy igazi homokvár.”
A lapok fenyegetőztek, hogy letiltják a képsort.
Schulz meg: „Oké, csak rajta!” Aztán mégse tették.
Annyit mondtak: „Az iskolában ne legyenek együtt!”
Aztán persze épp az ellenkezője történt.
Franklin azért érdekes,
mert a személyiségéből annyit veszünk észre, hogy elég komoly gyerek.
Olyan komoly volt, hogy ha most felnőttként visszagondolok,
szinte most is azt érzem,
hogy cipeli annak a terhét, hogy a fehérek világában ő a fekete,
annak ellenére,
hogy a képregények világában él.
Tudta, hogy szinte mindenki őt mustrálja.
Talán az az életem értelme, hogy egy kutyát etessek.
Nem halogathatom tovább.
El kell kezdenem az írást.
ÉLETEM KUTYAKÉNT
SÖTÉT ÉS VIHAROS ÉJSZAKA VOLT…
Ki vagyok én? Ki vagyok én?
Ez reménytelen.
Szívok egy kis friss levegőt.
Charlie Brown és barátai számára
az egyik legnagyobb dolog az első tévés szereplésük volt
a Snoopy és a karácsony című műsorban.
Anyám úgy vette az első színes tévénket…
KÉPREGÉNYRAJZOLÓ
…hogy azon nézhessem a karácsonyi különkiadást.
Rendkívüli eseményként éltem meg.
Együtt néztük minden karácsonykor, forró csokit ittunk,
és remekül szórakoztunk.
Nem szoktam karácsonyozni. Zsidó vagyok, utálom a karácsonyt.
A karácsony számomra nem jelent semmit.
De a Peanuts karácsonyi különkiadása… Mi lehet jobb annál?
A Snoopy és a karácsony óriási siker volt,
és hamarosan szinte minden ünnepre készült egy-egy műsor.
Gyerekkoromban nem tartottuk az ünnepi hagyományokat.
Biztos épp munkaügyben utaztam.
Úgyhogy a különkiadások jelentették azt,
ami otthon hagyományosan nem volt meg.
Azt, hogy: „Most van ez az ünnep, ez az időszak.”
Emlékszem a halloweeni különkiadásra
a Nagy Tökkel.
Volt benne az a vicc, hogy: „Mit kaptál?”
„Én egy almát.” „Én csokit.” Charlie Brown meg…
Én követ kaptam.
Oké. Vegyük újra elölről!
Öt, négy, három, kettő… A hajtóművek beindítva.
A különkiadások nyomán a Peanuts olyan népszerű lett,
hogy a NASA az Apollo 10 moduljainak a Charlie Brown és a Snoopy neveket adta.
Megtisztelő, hogy bekerültünk az űrprogramba,
és szörnyen hálásak vagyunk.
Nem számítottam ilyen különös dolgokra,
hogy Snoopy a Holdra repül.
Vétel. Látjuk a hasonlóságot.
Életem egyik legmegindítóbb élménye.
KÖSZÖNTÜNK ITTHON!! CHARLIE BROWN
Csakis igazi kulturális jelképekről
neveznek el holdjárókat.
Értitek? Képzeljétek, hogy valaki olyan híres!
El tudjátok képzelni? Kész őrület!
Miközben Charlie Brown és Snoopy az űrben járt,
Sparky csendes életet élt.
A maga köré felépített világot
gyerekkora kedvenc dolgaival töltötte meg.
Volt például korcsolyapálya
és baseballpálya.
Nem volt műterme. Olyan telepe volt, mint a Disneyland.
Az egyik épületben volt a büfé, a másikban hokizni lehetett.
Imádom, ahogy reggel felkelek, lemegyek a hokipályára,
aztán reggeli után bemegyek az irodámba.
Amikor arra kerül a sor,
mindennél szívesebben rajzolok vicces képeket.
Reggel felkelt, autóval lement a hegyről,
az utca túloldalán mindig ugyanoda parkolt.
A hokipályán reggelizett.
Angol muffint szőlődzsemmel.
Aztán az irodájában az asztalánál dolgozott.
Bement az irodájába, és várta az ihletet.
Sose láttam, hogy ne dolgozott volna.
Amikor csak meglátogattuk, mindig az irodájában ült.
Ez volt a szokása. Imádta.
Az iroda magányában ült és alkotott.
Tűrnie kell a magányt annak,
aki kibír órákat egyedül egy szobában, miközben a gondolataiba mélyed.
Bár eszméletlenül sikeres volt, mégse vagyok biztos abban,
hogy teljes egészében felfogta,
hogy az emberek mennyire imádták őt és a karaktereit.
Ha a csillagokat nézed, nem érzed magad jelentéktelennek, Charlie Brown?
Én mindig annak érzem magam, Linus.
Hogy állsz a fogalmazással?
Még egy szót se írtam le.
Talán egy senki vagyok.
Szerintem nem vagy senki, Charlie Brown.
Kösz, Linus.
De mihez kezdjek? Holnap le kell adni a fogalmazást.
Amikor elhatalmasodnak rajtam a dolgok,
akkor néha választ kapok, ha nézem a csillagos eget.
Nem segít, Linus.
Mit látsz?
Asszem, egy csomó csillagot.
De mi köze ennek a fogalmazáshoz?
A csillagok sok tekintetben olyanok, mint te.
Ha alaposan megnézed, láthatod, hogy minden csillag más.
Más a színük, a méretük, más-más fényerővel ragyognak.
De a különbségek csodás dolgot eredményeznek.
Ahogy mi is, Charlie Brown.
Mind egyediek vagyunk,
de egy nálunk nagyobb dolog részei is.
Mindannyiunknak van célja,
még akkor is, ha nem világos, hogy mi is az.
És örömmel tölt el az, hogy mindennap megpróbáljuk kideríteni.
Lehet, hogy egyelőre azért vagy, hogy te legyél Charlie Brown.
Igazad lehet, Linus. Akkor megyek is írni.
Talán ha Charlie Brown számára van remény, akkor mindannyiunk számára van.
1980-ra
Sparky az eltelt 30 év szinte minden napján a Peanuts történeteit rajzolta.
Az több mint 10 000 képsor.
És ez idő alatt
egyszer sem volt nyaralni, és minden határidőt betartott.
Mint egy mókus, ami éjjel-nappal a kerékben szaladgál.
Nincs pihenés.
A képsor a szórakozásnak egészen egyedi formája.
Nap mint nap az életünk része.
Szinte olyan, mint egy gép, ami mindennap ugyanarról ír,
anélkül, hogy önmagát ismételné.
Sok képregényrajzoló ceruzával felskicceli a képeket,
és más húzza ki tintával.
Sparky viszont mindig mindent maga csinált.
Büszke volt arra, hogy csak ő dolgozott a munkáin.
Mindent egyedül csinált.
1981 júliusában Sparkynak mellkasi fájdalmai jelentkeztek.
Kórházba került, és szívműtétet hajtottak rajta végre.
Kórházban volt.
Egy darab papírt kért, hogy lássa, tud-e még rajzolni.
Azonnal tudni akarta, hogy megy-e még a rajzolás.
Ment is, de valami megváltozott.
Reszketett a keze, és a vonalak remegősek lettek.
A kései képsorokon látszik,
hogy a vonalak széle egyenetlen.
Azt mondogatta: „Időnként úgy remeg a kezem,
hogy fognom kell, ha rajzolni akarok.”
Emlékszem, ahogy Charlie Brownt rajzolta,
akinek a feje egy elég nagy kör.
Sparky keze remegett, erre dühös lett.
Mégis azt mondta: „Az eső megy.” Kis ferde vonalakat húzott,
az volt az eső vagy a fű.
Azt is mondta: „Most ilyen. Ettől lesz a munkám hiteles.”
A reszkető vonal adta az egyedi sajátosságát.
Elképesztő. Egészen fantasztikus. Sokak karrierjének betett volna.
De a Peanuts ettől újabb szintre lépett.
Jobban együttéreztünk vele és a karaktereivel.
Látszik, hogy mindenre hajlandó.
Nem állt le. Az egója nem mondta, hogy:
„Ha nem tökéletes, akkor nem csinálom.” Nem.
A létezése része volt. Ezzel kommunikált.
Így élte az életét.
Jó arra gondolni, hogy időnként megoldásokkal állok elő.
JAJ, NE!
Az egyik megoldás az, hogy Charlie Brownhoz hasonlóan csinálni kell.
Ő soha nem adja fel. Pedig neki lenne miért.
Jó reggelt, Charlie Brown! Hogy ment a fogalmazás?
Egész éjjel fent voltam, de elkészült.
- Lehet, hogy ötöst kapok rá. - Az jó lenne.
Azonban az életben a jutalom gyakran szokatlan módon jelentkezik.
Ezt nem értem, Linus.
De ha ötöst kapnék, az elég szokatlan lenne.
Leosztályozták a fogalmazást. Vajon végre tényleg ötöst kaptam?
Nem bírom az izgalmat.
Hármas alá? Jaj, anyám!
Én ötöst kaptam.
A tanár megdicsérte a kézírásomat és az egyenes margókat.
Ez nem igaz, Linus. Annyit dolgoztam, és hármas alá lett.
Fel a fejjel, Charlie Brown! Az ember értékét nem a jegyei adják.
És az igazi műalkotást csak az idő múlásával lehet megítélni.
Hát, akkor legalább van mire várnom.
„Néha fekszem az ágyban éjjel, és azt kérdezem: ’Miért én?’
Erre egy hang azt feleli: ’Épp a te nevedet dobta a gép.’”
Charles Schulz pár hete bejelentette, hogy abbahagyja
a Peanuts képsor rajzolását, és a rákkezelésre koncentrál.
2000. JANUÁR 3.
A kemó legyengítette, és úgy döntött, nyugdíjba vonul.
Tisztán emlékszem, hogy azt mondta: „Nem bírom tovább rajzolni.”
Egy nap bejött, és az utolsó képsorról beszélgettünk.
És ott ült tőlem pár méterre,
rám nézett, elnevette magát, és azt mondta:
„Egész vicces dolgokat rajzoltam.”
Érezni lehetett benne a szomorúságot,
hogy tudta, többé nem lesz képes rajzolni.
Az utolsó napi képsor január 3-án jelenik meg,
ez a riport is aznap megy le.
Tényleg felfogta, hogy többé nem fogja ezt csinálni?
Csak akkor fogtam fel igazán, amikor megírtam egy kis…
DRÁGA BARÁTAIM…
…részt, ahol elbúcsúzom a barátaimtól.
És a legvégére odaírtam a nevét, a nevemet.
És az állt ott…
Biztos elsírom magam.
Az állt ott…
CHARLIE BROWN, SNOOPY, LINUS, LUCY…
HOGY IS FELEDHETNÉM ŐKET…
…hogy Charlie Brown és Linus és a többiek.
És hirtelen az jutott eszembe…
„Az a szegény gyerek egyszer se tudta elrúgni a labdát.”
Sparky 2000. február 12-én hunyt el.
Aznap jelent meg
a legutolsó Peanuts képsor.
A halála napján…
NEM, SZERINTEM ÍR.
…jelent meg az utolsó képsor.
Ebből is látszik, hogy a lelke milyen szorosan kapcsolódott
az általa kitalált elképesztő karakterek lelkéhez.
Hiszen mindegyik ő maga volt.
Elképesztő! Úgy halt meg, hogy azt csinálta, amit szeretett.
Mindennap egy személyes történetet mesélt el.
És azt hiszem, a rajongói megértették. Érezték.
Vicces, emlékezetes, varázslatos képsorok.
Az ember szereti és megbecsüli őket,
és az életre nézve is sokat tanulhatunk belőlük.
Az emberek legérzékenyebb oldalát mutatja meg.
A legnagyobb butaságaikat.
Kegyetlenség nélkül.
Szerintem erre szüksége is van ennek a világnak.
Talán nem értünk egymással egyet.
Talán olyan okostojások vagyunk, mint Lucy.
Vagy bizonytalanok, mint Charlie Brown.
Linushoz hasonlóan azt képzeljük, a mi gondolataink a legfontosabbak.
De a valóság az, hogy együtt csináljuk.
És a gyerekek beszélgetései
mindannyiunkat mélyen megérintenek.
Húsz évvel azután, hogy Charles Schulz megrajzolta
az utolsó Peanuts képsort,
munkáját és karaktereit
még mindig imádják világszerte.
Ahogy Tom Sawyer és Huckleberry Finn,
úgy a Peanuts is mélyen beivódott az amerikai popkultúrába.
Az emberi érzések ma is megérintenek minket.
Ez mindig is így lesz.
Elismert és időtlen,
és a világon mindenki képes azonosulni vele, szereti és megbecsüli.
Az unokáim is olvassák majd a Peanuts történeteit.
Ez Charlie Brown.
Szeretne mondani valamit azoknak, akik az elmúlt 50 évben
olvasták a képsorokat?
Egészen… fantasztikus, hogy az embereknek tetszik, amit csinálok.
Én csak csináltam, ahogy tudtam.
Hol voltál, Chuck? Hozd a koridat!
Jó, hogy látlak, Charlie Brown.
Igyekezz, Charlie Brown! Állj be te is!
Az év első havazásához semmi sem fogható.
A PEANUTS ALKOTÓJA: CHARLES M. SCHULZ
KÖSZÖNJÜK, SPARKY. ÖRÖKKÉ A SZÍVÜNKBEN ÉLSZ.
A feliratot fordította: Basch Erzsébet