Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mums jāraksta eseja?
Piecsimt vārdu par to, kas mēs esam?
Man nav ne jausmas, kas es esmu. Kā lai uzrakstu 500 vārdu?
Tas prasīs veselu mūžību.
Jānodod pēc nedēļas? Vai dieniņ!
Sliktāka temata nevar būt. Man jāraksta par sevi.
Tu pārāk daudz uztraucies, Čārlij Braun.
Vecais labais Čārlijs Brauns,
mīļais neveiksminieks, kam nekad neuzsmaida veiksme.
Jūs droši vien esat par viņu dzirdējuši. Jūs noteikti esat viņu redzējuši.
Viņš ir bijis visur:
avīzēs un grāmatās, filmās un televīzijā.
Viņš ir pabijis visā pasaulē un augstu gaisā.
-Viņš pat ir bijis uz Mēness. -Vai dieniņ, Čārlij Braun!
Pilnīgi šķiet, ka Čārlijs Brauns, viņa suns Snūpijs
un pārējie Riekstiņi ir eksistējuši vienmēr.
Īpaši tuvs man vienmēr bijis Linuss.
-Mans mīļākais tēls ir Linuss. -Esmu Vudstoka fane.
Apbrīnojami, cik nozīmīgs man bija Frenklins.
Mans mīļākais Riekstiņu tēls ir Piparmētru Petija.
-Jā, un Snūpijs. -Protams, vislabāk man patīk Snūpijs.
Jau 70 gadus Riekstiņi ir bijuši mūsu dzīves sastāvdaļa.
Ziniet, Riekstiņi ir atsevišķa planēta.
Auditorija ir visa pasaule.
Tie patīk visiem un tāpēc kļuvuši par tik milzīgu fenomenu.
Kaut arī Riekstiņi ir pasaules mēroga ikona,
visa centrā ir vecais labais Čārlijs Brauns.
Man patīk Riekstiņi, un man patīk Čārlijs Brauns.
Es dievinu Čārliju Braunu.
Es Čārlijā Braunā saskatīju daudz no sevis.
Bet kas patiesībā ir Čārlijs Brauns?
Un no kurienes viņš uzradies?
Kāpēc lai kādam rūpētu, kas es esmu? Es neesmu nekas īpašs.
"Kas tu esi, Čārlij Braun?"
STĀSTA LUPITA NJONG'O
Vēl ilgi pirms Čārlija Brauna rašanās
dzīvoja kāds vīrs vārdā Čārlzs Šulcs, kurš sapņoja kļūt par karikatūristu.
Visu mūžu sapņoju par savu komiksu sleju.
Šķiet, es par to sapņoju kopš sešu gadu vecuma.
Šķiet, gandrīz no dzimšanas brīža
Čārlzam Šulcam bija lemts kļūt par komiksu autoru.
Jau bērnībā...
LINNA DŽONSTONE, KOMIKSA FOR BETTER OR FOR WORSE AUTORE
...tēvocis viņu iesauca par Spark Plug.
Tā kādā komiksā sauca zirgu.
Tā nu visi viņu sāka saukt par Spārkiju.
Viņš bija vienīgais bērns -
mazulis, ar kuru neviens īsti nerunāja.
Viņš bija tik ārkārtīgi kautrīgs...
KĀRENA DŽONSONE - BIJUSĪ ČĀRLZA M. ŠULCA MUZEJA DIREKTORE
...ka, kopā ar māti ejot pa Sentpolas ielām, viņš gāja ar nodurtu galvu.
Mazais, biklais Spārkijs tik labi mācījās,
ka viņu pārcēla klasi augstāk.
Taču rezultāts nebija tāds, kā tika cerēts.
Klasē viņš bija par visiem gadu jaunāks,
un bērnībā tā ir nopietna lieta.
ČIPS KIDS RAKSTNIEKS/GRAFIKAS DIZAINERS
Viņam bija grūti tikt līdzi vecākajiem bērniem. Viņš jutās nožēlojami.
Viņam likās, ka pārējiem bērniem viņš bija pilnīgi vienaldzīgs.
DŽĪNA ŠULCA ČĀRLZA ŠULCA ATRAITNE
Pēc stundām Spārkijam patika iet uz tēva frizētavu.
"Kad jūtos pavisam vientuļš, man patīk iet uz tēva frizētavu.
Tur man vienmēr prasa, vai gribu nodzīt bārdu."
Taču pat tam bija sava ēnas puse.
Kad gāju uz frizētavu un viņš man grieza matus,
gadījās nepatīkami brīži: piemēram, viņš bija man nogriezis matus līdz pusei,
un frizētavā ienāca kāds labs klients.
Un viņš man teica: "Pasēdi maliņā
un drusciņ pagaidi, jo man jāapkalpo šis cilvēks."
Man bija tāds kauns sēdēt malā ar pusapgrieztiem matiem!
Pamatskolas laikā sašķobījās pat Spārkija labās atzīmes
un viņš sajutās kā pilnīgs neveiksminieks.
Šķiet, lielā katastrofa notika astotajā klasē.
Es izkritu visos iespējamos priekšmetos.
Vienīgo prieku Spārkijam sagādāja
viņa skiču burtnīca.
Viņš visu laiku zīmēja un sapņoja, ka reiz zīmēs komiksus -
tādus, kādus viņš lasīja avīzēs.
Sentpolā mēs abonējām divas avīzes, un sestdienas vakarā
tētis brauca uz vietējo sīkpreču veikalu
un nopirka divas Mineapolisas avīzes, lai mēs varētu izlasīt četrus komiksus.
Un tas man bija dzīves galvenais notikums.
Piecsimt vārdu par to, kas esmu. Kas es esmu, Snūpij?
Es esmu friziera dēls.
Man patīk beisbols. Es mācos skolā. Es tikai cenšos nodzīvot dienu līdz galam.
Šis uzdevums ir neizpildāms.
Tu to nevari saprast, Snūpij. Tev nekad nav bijis jādara kas sarežģīts.
Sēdēt, gaidīt, velties -
suņa dzīve ir tik vienkārša.
"Spārkijs dodas karā!"
1942. gadā Spārkiju iesauca armijā.
"Kas notiek, kad iesauc armijā?"
"Tevi aizsūta prom."
"No tā jau es baidījos."
Došanās prom no mājām Spārkijam sagādāja lielas sirdssāpes.
Viņam bija tuvas attiecības ar māti, un māte jau ilgu laiku bija slima.
Spārkijam neatklāja, cik mātes slimība ir nopietna,
un to, ka viņa droši vien neizdzīvos.
Un tāpēc viņš jutās atstumts un izolēts.
Tovakar, kad man bija jāierodas Fortsnelingā
Minesotā, viņa teica: "Mums laikam jāatvadās,
jo mēs droši vien vairs nekad neredzēsimies."
Un es devos prom.
Viņš kļuva ļoti nomākts un redzami satriekts,
kad runāja par mātes nāvi.
Tas tiešām viņu noveda līdz asarām.
Droši vien viņš par to domāja visu savu mūžu.
"Tas ir ļoti savādi.
Tu vari mierīgi iet un ne par ko īpaši nedomāt.
Piepeši tev kaut kas atgādina par zudušu mīlestību..."
Uzmanību!
Es nezinu, kā es tās dienas pārcietu.
Tas notika ļoti sen,
taču tādas lietas nekad neaizmirst.
Jaunais Spārkijs ne reizi nebija nakšņojis ārpus mājas.
Bet kara laikā
viņš nonāca pat Francijā un Vācijā.
Dienesta laikā Spārkijs bieži jutās vientuļš un ilgojās pēc mājām,
tāpēc viņš zīmēja - tāpat kā bērnībā.
Skiču burtnīca viņam bija līdzi visur.
"BRĪVI!" AUTORS SPĀRKIJS
Un, kad beidzās karš, viņš atgriezās mājās ar vēl lielāku apņemšanos
kļūt par karikatūristu.
Lielais brāli, palīdzi izpildīt matemātikas mājasdarbu!
Tu neredzi, ka rakstu eseju?
Par ko?
Par to, kas es esmu.
Kas tu esi? Es tev pateikšu, kas tu esi.
Tu esi mans lielais brālis.
Un tu esi švaks lielais brālis,
ja nepalīdzēsi man matemātikā.
Re, paskaties!
Vai dieniņ!
Nu labi. Ja tev ir divi āboli un es tev iedodu vēl trīs,
cik ābolu tev ir kopā?
Kāda starpība?
Es tāpat ābolus vienmēr ēdu pa vienam.
Un kurš tos ābolus vispār izdāļā?
Laikam eseja būs jāatliek uz vēlāku laiku.
Vairāk par visu Spārkijs gribēja kļūt par karikatūristu.
Līdzīgi Čārlijam Braunam viņš turpināja censties.
Un līdzīgi Čārlijam Braunam aizvien piedzīvoja neveiksmi.
The Saturday Evening Post es iesūtīju kādas desmit karikatūras.
Kad tās tika publicētas, es ķēros pie sava komiksa.
Un, kad aizsūtīju komiksu, es sāku strādāt pie kā cita.
Spārkijam izdevās nopublicēt pāris karikatūru,
taču tajās vēl nebija ne Čārlija Brauna, ne Snūpija.
Redz, visiem liekas, ka pēc pirmās publikācijas
noteikti atvērsies visas durvis, bet tā nenotiek.
Divas trīs pārdevu un tad vairākus mēnešus nepārdevu neko.
Piecus gadus Spārkijs centās, bet neveiksmīgi.
Un tad viņš sāka kaut ko saprast.
Viņš uzzīmēja komiksu Mazie ļaudis,
kurā parādījās tēls Čārlijs Brauns...
KEVINS SMITS KINOREŽISORS
...un suns, kas neizskatījās gluži pēc Snūpija, bet bija līdzīgs.
Mazpamazām sapratu, ka manis zīmētie mazie bērni
redaktoriem patika vislabāk.
Beidzot viņa darbi sāka kļūt atpazīstami.
Un kādā 1950. gada dienā
Spārkijs publicēja savu pirmo Riekstiņu komiksu.
SĀKAS ŠODIEN RIEKSTIŅI
Pirmajā komiksā bija trīs tēli.
Viens no tiem bija maza meitenīte Petija, otrs - mazs zēns Šermijs.
Un Čārlijs Brauns arī tur bija - priekšplānā gāja viņiem garām.
Tas ir viņš! Tas ir Čārlijs Brauns! "Vecais labais Čārlijs Brauns."
Un, tiklīdz pagājis garām, puika saka: "Vai, kā viņu neciešu!"
Nu tas ir tik...
Skarbi, ne?
ROBS ĀRMSTRONGS KARIKATŪRISTS, JUMPSTART
Bet tāda nu ir bērnība.
Bērni ir nežēlīgi. Tas, kā bērni cits pret citu izturas...
DRŪ BERIMORA AKTRISE/PRODUCENTE
...palīdz saprast, ka ir jāveido bruņas.
Un tad visu atlikušo mūžu jāatceras, ka bruņas jāvelk nost.
Pavisam drīz visa Amerika
iemīlēja veco labo Čārliju Braunu.
Tas ir tēls, ar kuru varu identificēties...
POLS FĪGS KINOREŽISORS
...kurš ir tikpat nūģīgs vai vienkārši nepieņemts kā es,
vai arī tāds, kā es jūtos. Tas bija ļoti nozīmīgi.
DŽENIFERA FINIJA BOILENA RAKSTNIECE
Mēs redzējām, kā Čārliju Braunu apceļ.
Visi bija Čārlija Brauna pusē, jo viņš bija tik patiesi cilvēcisks.
Viņš nepadodas grūtībām.
MIJA ČEKA AKTRISE
Viņš pieceļas un mēģina vēlreiz. Lūk, tas man liekas forši.
KĪTS L. VILJAMSS AKTIERIS
Spārkija sapnis beidzot sāka piepildīties,
un viņš to bija panācis ar savu personību.
Visa tā Čārlija Brauna lieta...
Tās ir atmiņas par maniem grūtajiem laikiem.
Manuprāt, Čārlijs Brauns ir nedaudz tas, kas ir mūsos visos.
Pārsvarā manī. Pārsvarā Čārlijs Brauns esmu es.
Linus,
kā lai es uzrakstu 500 vārdus par sevi?
Manī nav nekā tāda, par ko būtu vērts rakstīt.
Patiesībā šis uzdevums tev ir lieliska izdevība, Čārlij Braun.
Kāda izdevība?
Iespēja uzdot sev svarīgākos dzīves jautājumus.
Kas es esmu? Kāpēc es esmu? Kāds ir mans dzīves uzdevums?
Vai dieniņ! Kā tad lai es to visu izdomāju?
Redz, Čārlij Braun, kad man jārisina sarežģīti jautājumi,
es meklēju palīdzību pie pasaules dižākajiem prātiem.
Spāņu rakstnieks Migels de Servantess ir teicis:
"Pasaki, kādā sabiedrībā uzturies, un es pateikšu, kas tu esi."
Kādā sabiedrībā uzturos? Ko tas nozīmē?
Tas nozīmē, ka tev jāprasa padoms draugiem, Čārlij Braun.
Tiem, ar ko kopā pavadi laiku. Varbūt viņi palīdzēs.
Nezinu gan, Linus. Tas šķiet neiespējami.
Galvu augšā, Čārlij Braun!
Atbildes uz dzīves būtiskākajiem jautājumiem vari meklēt veselu nedēļu.
Spārkijs vienmēr teicis, ka ļoti līdzinās Čārlijam Braunam,
bet patiesībā daļa Spārkija ir gandrīz katrā Riekstiņu tēlā.
Viņš bija tieši tāds cilvēks...
PEIDŽA BREDOKA - KARIKATŪRISTE
...kādam vajadzēja būt Riekstiņu autoram.
Viņš ir visu savu tēlu apkopojums.
Linuss ir Šulca kunga filozofiskā daļa.
Viņš ir filozofs, kam ir, ko teikt.
Viņš ir klusais domātājs. Tāds bija arī Spārkijs.
Linuss vienmēr uzdod lielos jautājumus
par dzīves jēgu, mūsu vietu Visumā un savstarpējām sakarībām.
"Dzīve ir grūta, vai ne, Čārlij Braun?"
Šķiet, es identificējos ar Linusu, jo... Man bija drošības sedziņa.
Es arī staigāju ar zilu sedziņu,
tā ka es ļoti ar viņu identificējos.
Man arī bija sedziņa.
Un veļas mazgātavā, uz kuru mani veda mamma, es mēdzu stāvēt pie mašīnas
un raudāt, kamēr sedziņa mazgājās, un raudāt, kamēr žāvējās.
Un tāpēc visi mani sauca par Linusu.
KRAKŠ!
Linuss var būt ļoti gudrs un dumjš.
Viņš var būt vientiesīgs un viszinīgs.
Viņa daba viņam dod visdažādākās idejas.
Linuss un Čārlijs Brauns parādīja Spārkija personības jauko pusi.
Turpretī Linusa lielā māsa Lūsija...
Lūsija ir ļoti nejauka.
"Tu esi ļoti garlaicīgs cilvēks, Čārlij Braun."
Un skaļa un diezgan biedējoša.
Lūsija ir smieklīga, bet ļoti nejauka.
Lielajam vairumam Lūsija nepatīk, jo viņa ir nejauka.
Bet tai pašā laikā
viņa ir tik pārspīlēti nejauka, ka tas ir smieklīgi.
Visi zina, ko nozīmē Lūsija ar futbolbumbu.
Čārlijs Brauns skrien, un Lūsija norauj nost bumbu...
NOA ŠNAPS AKTIERIS
...un viņš kliedz un nokrīt uz muguras.
VIŅA TO ATKAL IZDARĪJA!
Klasika.
-AU! -HA!
BLAUKŠ!
Kuram tēlam es visvairāk jūtu līdzi?
Man patīk visi, jo katrā droši vien ir daļiņa no manis.
Mans sarkasms ir ticis Lūsijai.
Mana neizlēmība tikusi Čārlijam Braunam.
ES NEVARU IZTURĒT
Un mana sapņotāja daba, protams, ir tikusi Snūpijam.
Snūpijs!
Kamēr Čārlijs Brauns un pārējie bērni kaut nedaudz atgādināja Spārkiju,
Snūpijam nebija nekā neiespējama.
Snūpijs bija suns, kurš atteicās būt suns,
un viņš bija ļoti mērķtiecīgs, ne?
Ak dievs, es mīlu Snūpiju! Viņš ir tik jauks un smieklīgs!
Visi mīl Snūpiju, jo viņš atainoja to,
kādi, šķiet, visi gribējām būt.
Piemēram: "Šodien es izlikšos, ka esmu Pasaules kara ass.
Rīt izlikšos, ka esmu kinozvaigzne." Jebkas.
Snūpijs it kā dzīvo savu dzīvi un fantazē.
Taču pat Snūpijs ir nācis no Spārkija reālās dzīves.
Vispār Snūpija prototips ir suns, kas man bija 13 gadu vecumā.
Ne jau bez iemesla Snūpijs spēlēja hokeju un slidoja. To darīja arī Šulcs.
NORAIDĪTO SOLIŅŠ
Tāpēc kā visi labākie autori
viņš darbos ielicis daudz no sevis.
Tas redzams pēc tā, par ko tēli runā
un kas viņiem patīk.
Man par to eseju jādabū laba atzīme.
Varbūt jāaprunājas ar kādu profesionāli?
PSIHIATRA PALĪDZĪBA - 5 CENTI ĀRSTS IR TE
Sveiks, Čārlij Braun! Kas tad šodien noticis?
Man ir grūti uzrakstīt eseju, Lūsij.
Vai vari palīdzēt?
Protams. Patiesībā esmu daudz domājusi par tevi un tavām nepilnībām.
Par manām nepilnībām? Nezinu gan, vai tas man palīdzēs...
Klausies, Čārlij Braun! Vislabāk sevi iepazīt var tad,
ja tavus daudzos trūkumus norāda profesionālis.
Manus daudzos trūkumus?
Tieši tā.
Un es esmu radījusi patentētu sistēmu, kas, manuprāt, tev šķitīs ļoti noderīga.
Iekārtojies ērti, Čārlij Braun!
Esmu sagatavojusi pārsimt diapozitīvu, kas norādīs uz tavām daudzajām nepilnībām.
Gaismu, lūdzu!
Sāksim ar taviem agrīnajiem gadiem.
VECAIS LABAIS ČĀRLIJS BRAUNS... JĀ, SER!
Kā redzi, tu jau no paša sākuma
nevienam īsti nepatiki.
KĀ ES VIŅU NECIEŠU!
Popularitāte tev gāja secen.
Tu nekad nebiji īsti vienlīdzīgs ar saviem biedriem.
Redzi?
Tagad skaties uzmanīgi.
Ja parokamies dziļāk, varam saskatīt sistēmu -
atkārtotas izgāšanās sistēmu.
PŪ!
Tavā vadībā
tava beisbola komanda ir zaudējusi visas spēles, kurās piedalījies.
Nu, pāris reižu esam vinnējuši.
Jā, bet tikai tad, kad tev bija lauzta roka.
Turpinām sporta tēmu.
Tev nekad nav izdevies iespert pa bumbu - nekad.
Redzi?
Tu izgāzies pat tad, kad nepiedalies komandu sporta veidā.
Tu izgāzies gan viens, gan kopā ar citiem.
Tagad aplūkosim Valentīndienu.
NOLĀPĪTS!
Diezgan! Es vairs nevaru izturēt.
Ceru, ka tev palīdzēju. Pēc pāris dienām saņemsi detalizētu rēķinu.
Izgāšanās, izgāšanās, izgāšanās.
NOPŪTA
Čārlija Brauna sižetu idejas Spārkijs lielākoties smēlās savā bērnībā.
Bet, kad viņam jau pašam bija bērni,
Riekstiņos sāka parādīties arī viņu bērnība.
Droši vien, vērojot savus bērnus, es gūstu vairāk ideju,
nekā man īsti gribētos atzīt.
Tikai vērojot viņu sīkos strīdus un tamlīdzīgas lietas,
esmu ticis pie daudzām idejām.
Izklaides sfērā nostrādā tikai tas, manuprāt,
kas tiek vēstīts no ļoti personiska skatpunkta.
Un autora vienīgais skatpunkts ir viņa personiskais skatpunkts.
Es pat bērnībā apzinājos,
ka kaut kur Amerikā dzīvo cilvēks,
kurš sēž pie liela, slīpa galda un kuram ir sieva un bērni.
Un viņš pamostas, uzzīmē Snūpiju un tad iet slidot.
Viens no zēniem aizrāvās ar lidmašīnu modeļiem
un parādīja man savu jaunāko modeli.
Un piepeši man ienāca prātā: kāpēc neuztupināt Snūpiju uz suņubūdas,
lai viņš var izlikties, ka ir 1. pasaules kara ass?
Kādu dienu viņš klausījās, ko runā viņa otrs dēls Kreigs,
un garām pagāja kāds jauneklis, un Kreigs teica:
"Tas gan izliekas par Vēso Džo."
Tā radās Vēsais Džo.
Viss, kas notika komiksā, Spārkijam bija personisks.
Ja viņš rakstīja par simfoniju, ko spēlē Šrēders,
tad tā simfonija viņam pašam patika.
VAI DIENIŅ!
No dzīves viņš iedvesmojās daudz.
Kad biju viņa tuvumā, bija jādomā: nez ko viņš novēro?
Atceros, kā reiz viņu nosaucu par mīļo Labū. Drīz tas parādījās komiksā...
"Un šis ir īpašs sveiciens manam mīļajam Labū."
...un kļuva par izteicienu, ar ko Sallija...
PRIECĪGU VALENTĪNDIENU, MANS MĪĻAIS LABŪ!
...mocīja Linusu.
"Es neesmu tavs mīļais Labū."
"Pig-Pens". Ko jums nozīmē šī frāze?
"Pig-Pens" nāk no mana drauga, kurš savus bērnus sauca smieklīgos vārdos.
Un atceros, kā reiz viņa dēliņš skraidīja pa istabu,
un viņš iesaucās: "Ej gulēt, Pig-Pen!"
Un es nodomāju, ka tas būtu labs nosaukums komiksa tēlam.
Šis tēls izskatās tā, it kā visiem par viņu vajadzētu smieties.
Un reizēm citi tēli
atnāk pie Pig-Pena un saka: "Tev par sevi vajadzētu kaunēties."
"Zini, pēc kā viņš izskatās?" "Pēc kā?"
"Pēc dzīvas papuves."
Un viņš to nepieļauj. Pig-Pens ir ar pašcieņu.
Mani kā jaunu transpersonu...
Domāju, varbūt mani piesaistīja tas.
Lūsija tiešām nemaz nepalīdzēja.
Šķiet, man vajadzīgs vēl viens viedoklis.
97, 98, 99, 100.
Mana kārta!
Pig-Pen!
Tu taisi cūcību!
Sveiks, Čārlij Braun. Nāksi palīgā cept dubļu kūkas?
Es diez vai varu, Pig-Pen. Man jāraksta darbs skolai.
Ei! Nāc lēkāt ar lecamauklu!
Ak nē! Nāk tā sarkanmatainā meitenīte!
Kas tev lēcies, Čārlij Braun?
-Viņa nedrīkst mani ieraudzīt. -Kāpēc?
Ja nu viņai ieraudzītais nepatīk?
Man liekas, svarīgāk ir tas, kādu tu sevi redzi pats.
Es sev patīku, lai ko par mani domātu citi.
Tiešām? Pat tad, kad viņi domā, ka tu esi... netīrelis?
Nu es sevi par tādu neuzskatu. Es sevi uzskatu par vēstures daļu,
kuru klāj neskaitāmu gadu putekļi un zeme.
Man laikam nav tavas pašpārliecības, Pig-Pen.
Labāk iešu, iekams sarkanmatainā meitenīte nav mani pamanījusi.
Nabaga Čārlijs Brauns.
Gluži kā Čārlijam Braunam,
arī Spārkijam dzīvē bija sava sarkanmatainā meitenīte.
Agrā jaunībā Spārkijs iepazinās ar rudmataino Donu Voldu
un iemīlējās viņā līdz ausīm.
Un Dona bija saderinājusies ar ugunsdzēsēju
un nebija pārliecināta, vai grib viņu precēt.
Un viņa no viņa izšķīrās un sāka satikties ar Spārkiju.
Es ļoti cerēju, ka viņa apprecēsies ar mani.
Bet neapprecējās.
Šķiet, viņš domāja: "Nu, ja ļoti centīšos,
ja būšu tāds un šitāds, un...
Viņa aizmirsīs savu ugunsdzēsēju un paliks pie manis."
Bet nekā. Viņa tomēr izlēma par labu ugunsdzēsējam.
Es viņai ziedoju sevi visu, savu sirdi, un viņa mani pameta.
ES ZINU, KA NEVIENAM NEPATĪKU..
Es nemācēju ar to tikt galā. Es par to sapņoju gadiem ilgi.
Tā bija sieviete, kuru viņš gribēja apprecēt.
Pilnīgs Čārlija Brauna stāsts.
-PASTS -ŽVĪKS!
Čārlijs Brauns Riekstiņu barā nebija vienīgais,
kam neveicās mīlestībā.
Riekstiņi ir neatbildētas mīlestības pasaule.
Lūsija tvīkst pēc Šrēdera.
Par to man vienmēr nāca smiekli, jo viņš vienmēr atbildēja: "Nē!"
LALO ALKARASS KARIKATŪRISTS, LA CUCARACHA
Sallija grib Linusu.
Vienu brīdi Piparmētru Petija tā kā ir uzlūkojusi Čārliju Braunu.
Šie bērni dzīvo kā apburtajā lokā.
Viņu sirdis ir pilnas mīlestības, un tā... gandrīz nekad nav abpusēja.
Viņa nebeidzamās alkas pēc sarkanmatainās meitenītes
bija tik... man tik labi pazīstamas,
jo es vienmēr biju šausmīgi ieķēries
kādā skolasbiedrenē, kurai nemūžam neiedrošinājos pat pieiet klāt.
AIRA GLĀSS THIS AMERICAN LIFE
Un bieži bija lasāms: "Šodien būs tā diena, kad sadūšošos
un beidzot uzrunāšu sarkanmataino meitenīti."
"Šodien būs tā diena." Un tā diena tā arī nepienāca.
MĪLA MUDINA UZ DĪVAINĀM LIETĀM..
Tu esi tik talantīgs, Šrēder!
Kā domā, varbūt tu cilvēkiem patīc savas mūzikas dēļ?
Tā varētu būt, Čārlij Braun, bet tas ir diezgan ironiski,
jo mūzikā man visvairāk patīk vientulība.
Gluži kā mūzika atspoguļotu, kas tu esi.
Nez kāda mūzika atspoguļotu mani?
Kā sokas ar eseju, Čārlij Braun? Vai mani diapozitīvi palīdzēja?
Sveiks, Šrēder! Ilgojies pēc manis?
Gadu gaitā Riekstiņi auga un mainījās līdzi Spārkijam.
Un ne vienmēr pirmajā vietā bija joki.
Mani bērni pieauga, komikss kļuva mazāk bērnišķīgs.
Komikss ir kļuvis abstraktāks,
un bērni kļuvuši par karikatūrām - par pieaugušo
un viņu problēmu un runasveida karikatūrām.
Jauks komiksiņš - smieklīgi tēli, smieklīgas situācijas.
Bet tas ir arī tāds kā dziļāks.
Tēli ir tik komplicēti un runā par cilvēka jūtām
un emocijām, ziniet, par cilvēka dabu.
Domāju, viņš bija viens no izcilākajiem noskaņu atveidotājiem.
ALS ROKERS ŽURNĀLISTS
Viņš bija notvēris visas valsts noskaņu.
Domāju, viņš vienmēr meklēja patiesību...
BILLIJA DŽĪNA KINGA TENISA ČEMPIONE/AKTĪVISTE
...un stāstīja patiesību.
Spārkijs gribēja, lai pasaule visiem būtu vienlīdzīga. Tā bija viņa patiesība.
1960. gadu beigās Spārkijs radīja Piparmētru Petiju -
neatkarīgu meiteni, kurai bija tikai viens no vecākiem
un kura pārkāpa skolas ģērbšanās noteikumus, staigājot sandalēs un šortos.
Viņa bija tik atšķirīga!
Viņa nebija parastais sievietes tēls, kādu varēja ieraudzīt komiksos.
Viņa bija pilnīgi neatkarīga.
Viņa ir tik atšķirīga un tik ērti savā atšķirībā jūtas,
un ir pašpārliecināta.
Piparmētru Petijai ir briesmīgas atzīmes.
Stundās viņa vienmēr aizmieg.
Bet viņa ir lieliska metēja.
Un Čaka beisbola komandu viņa uzvar vienmēr.
Reizēm ar 100:1.
Lielās sportistes Piparmētru Petijas
prototips daļēji bija Spārkija draudzene Billija Džīna Kinga,
viena no visu laiku labākajām tenisistēm.
Sportā bija redzamas sievietes, meitenes,
par ko es kā meitene nodomāju: "Cik lieliski!"
Spārkijs bija īsts feminists.
Riekstiņu pasaulē
Spārkijs meitenes tēloja tikpat stipras kā puišus
un bieži pat vēl stiprākas.
SAKI, KO DOMĀ!
Komiksi tiešām ir mūsu kultūras atspoguļojums.
Un varētu būt, ka Piparmētru Petija pārstāv jaunu bērnu tendenci
būt neatkarīgākiem un teikt to, ko domā.
"Te nu es esmu, puis! Apturi, ja vari!"
BLAUKŠ!
VIESI 12
MĀJINIEKI 00
Jā!
Labi nospēlēts, Čak.
Bet tu izskatījies tāds aizdomājies.
Brīnos, ka jūsu treneris tevi nenoņēma no laukuma.
Viņš pats ir treneris, ser.
Tev viss kārtībā, Čārlij Braun?
Man neliek mieru mājasdarbs.
Man jāizdomā, kāda ir manas dzīves jēga.
Vai, Čak, tas gan ir grūti.
Laime, ka mums gan mājasdarbus neuzdod.
Šonedēļ mums mājasdarbi bija uzdoti katru dienu, ser.
Par dzīves jēgu cilvēki ir prātojuši vienmēr, Čārlij Braun.
Mans vectēvs vienmēr teica, ka mūsu dzīves galvenais uzdevums
ir sniegt un saņemt mīlestību.
Viņš arī ļoti bieži nopūtās.
Nezinu, vai mani kāds vispār kādreiz varētu mīlēt.
Lūdzu palīdzību Lūsijai, bet viņa tikai pateica, kas man vainas.
Vai man ir arī kādas nevainas?
Pilnīgi noteikti, Čak. Tev ir daudz labu īpašību.
Ja? Piemēram, kādas?
Nu, tu esi ļoti labsirdīgs.
Un tu esi dāsns.
Un neaizmirsti, ka izpalīdzīgs! Tu esi ļoti izpalīdzīgs, Čak!
Oho! Labsirdīgs, dāsns un izpalīdzīgs. Paldies, draugi!
Ei, Lūsij! Zini ko?
Tev nebija taisnība. Es esmu labsirdīgs, dāsns un izpalīdzīgs.
Skaidrs, ka viņi tā saka, Čārlij Braun.
Tu esi labsirdīgs, jo ir viegli atsist tavus metienus.
Tu ļoti dāsni atvēlēji viņiem tik daudz punktu.
Un tu viņiem palīdzēji uzvarēt spēlē.
Tu izklausies pēc mana vectētiņa, Čārlij Braun.
Frenklins Ārmstrongs bija viens no pēdējiem tēliem,
kas pievienojās Riekstiņu baram.
Un viņa ierašanās komiksus pārvērta uz mūžu.
Kad Riekstiņos parādījās Frenklins, es mācījos astotajā klasē.
Un atceros, kā nodomāju - oho! Melnādains tēls!
Melnādains puika.
Es lasu komiksu, un piepeši tur parādās puika, kas izskatās pēc manis.
Tagad tas varētu nešķist nekas īpašs, bet 1968. gadā
melnie un baltie bērni, kas spēlējas kopā, bija nozīmīga lieta.
Kad viņš komiksā ieviesa Frenklinu, bija 1968. gads
un pilsētas bija liesmās, jo bija noslepkavots Dr. Kings.
Dr. Mārtins Luters Kings,
nevardarbības un pilsonisko tiesību kustības aizstāvis,
Memfisā Tenesī ir nošauts.
Spārkijam piezvanīja kāda sieviete - Harieta Glikmena.
Viņa teica: "Jums, Šulca kungs, ir laiks izmantot savu platformu
un kaut ko darīt."
Viņa teica: "Domāju, Riekstiņos vajadzētu ieviest melnādainu bērnu."
Viņš atbildēja: "Nevaru. Es nezinu, kā tas ir - būt melnādainam bērnam."
Tā nu Harieta Glikmena palūdza savus draugus Kenetu Kelliju un Moniku Ganingu,
kas bija melnādainie un vecāki, lai arī viņi aizraksta Šulcam.
Tolaik komiksos tikpat kā nebija krāsaino cilvēku,
un Spārkijs saprata, ko tas nozīmētu visiem bērniem,
ja viņš to spētu mainīt.
Viņš gribēja izdarīt kaut ko nozīmīgu,
paust viedokli.
Bija sajūta, ka viņš bija ļoti taisnīgs cilvēks.
Un, ziniet, rasu nevienlīdzība nav taisnīga.
Es Frenklinu ilgi atliku,
jo vienkārši sapratu, ka nevarēšu viņu atainot kā pienākas.
VIENU, LŪDZU
Un es negribēju izskatīties pamācošs.
Centos to panākt bez fanfarām.
Notikums, kurā viņš parādījās, bija divu zēnu iepazīšanās pludmalē.
Un viņi atklāja, ka viņiem abiem patīk būvēt smilšu pilis.
Nav nekādas nozīmes, ka viens ir melns un otrs - balts.
"Nu re, Čārlij Braun.
Tā ir īsta smilšu pils!"
Ziniet, avīzes draudēja no komiksa atteikties.
Un viņš teica - labi. Un avīzes neatteicās.
Un tikai piebilda: "Tikai nezīmējiet viņus abus kopā skolā."
Un, protams, tad viņš tieši to uzzīmēja.
Frenklina stāstā interesanti ir tas,
ka viņa raksturs kā tāds nepaliek prātā - tikai tas, ka viņš šķita diezgan nopietns.
Viņš bija nopietns bērns, par kuru jādomā, - jau atkal
tagad, kad uz to atskatos kā pieaugušais -
ziniet, tā teju vai nasta, esot melnajam bērnam balto pasaulē,
kaut arī tikai komiksu pasaulē,
nasta viņu nomāca.
Viņš zināja, ka visi uz viņu skatās.
Varbūt tas ir mans dzīves uzdevums: barot suni.
Laikam ilgāk to vairs nevaru atlikt.
Jāsāk rakstīt.
MANA - SUŅA - DZĪVE
BIJA TUMŠA UN VĒJAINA NAKTS...
Kas es esmu? Kas es esmu?
Bezcerīgi.
Varbūt jāieelpo svaigs gaiss.
Viens no lielākajiem notikumiem
Čārlija Brauna un viņa draugu mūžā bija viņu atdzīvošanās TV ekrānos
filmiņā Čārlija Brauna Ziemassvētki.
Mana māte pieskaņoja mūsu pirmā krāsainā TV iegādi...
DENS "TOMS TUMOROVS" PĒRKINSS KARIKATŪRISTS, THIS MODERN WORLD
...lai Ziemassvētku speciālizlaidumu es noskatītos krāsainu.
Man tas bija milzu notikums.
Katros Ziemassvētkos mēs visi kopā to noskatāmies, dzerot karstu šokolādi,
un tas ir ļoti jautri.
Es Ziemassvētkus nesvinu. Esmu ebrejs. Neciešu Ziemassvētkus.
Tie man neko nenozīmē. Ziemassvētki man neko nenozīmē.
Bet Čārlija Brauna Ziemassvētki... Kas var būt vēl labāks?
Čārlija Brauna Ziemassvētki guva milzu panākumus,
un drīz vien Riekstiņiem bija īpašie izlaidumi gandrīz katriem svētkiem.
Bērnībā man tradicionālu svētku nebija.
Ziniet, es droši vien darba dēļ nebiju mājās.
Un tāpēc man
šie speciālizlaidumi bija kā paraugs tradicionālajiem svētkiem, kurus nepazinu:
"Tie ir šie svētki. Šis gada brīdis."
Atceros Halovīna speciālizlaidumu
par Dižķirbi
un atkārtoto joku: "Ko tu dabūji?"
"Es dabūju ābolu." "Es - šokolādi." Čārlijs Brauns...
Es dabūju akmeni.
Labi, sāksim vēlreiz no sākuma.
Pieci, četri, trīs, divi... Visi dzinēji darbojas.
Svētku speciālizlaidumi padarīja Riekstiņus tik populārus,
ka NASA Apollo 10 moduļus nosauca Čārlija Brauna un Snūpija vārdā.
Esam ļoti glaimoti, ka esam iekļauti jūsu programmā,
un ārkārtīgi pateicīgi.
Man nebija ne jausmas, ka notiks visas šīs dīvainās lietas,
piemēram, Snūpija došanās uz Mēnesi.
Sapratu. Mēs arī saskatām līdzību.
Noteikti viens no aizkustinošākajiem mūža notikumiem.
SVEICAM MĀJĀS!! ČĀRLIJ BRAUN
Tev bija jābūt leģendārai kultūras daļai,
lai tavā vārdā nosauktu Mēness moduli.
Vai saprotat? Jūs varat iedomāties tādu popularitāti?
Nu varat? Ziniet, pilnīgi neiedomājami.
Taču, kamēr Čārlijs Brauns un Snūpijs ceļoja kosmosā,
Spārkijs dzīvoja klusu dzīvi.
Viņš uzbūvēja pats savu pasauli,
kurā bija viss, ko viņš bija mīlējis kopš bērnības,
piemēram, slidotava
un beisbola laukums.
Viņš nestrādāja studijā. Tā bija vesela pilsētiņa - kā Disneja parks.
Vienā ēkā bija kafejnīca, citā - hokejs.
Man patīk mans dienas režīms: es pieceļos, aizeju uz ledus arēnu
un paēdu brokastis, un dodos uz studiju.
Ja jāizvēlas,
es labāk sēžu un zīmēju smieklīgas bildes, nevis daru ko citu.
Viņš no rīta piecēlās, nobrauca no kalna,
vienmēr vienā un tajā pašā vietā nolika mašīnu.
Brokastis viņš ēda ledus arēnā.
Apaļmaizīti ar vīnogu želeju.
Un tad viņš devās uz savu kabinetu, apsēdās pie galda un strādāja.
Viņš tiešām gāja uz kabinetu un gaidīja, kad uznāks iedvesma.
Netiku redzējusi, ka viņš nestrādātu.
Lai kad mēs ieradāmies, viņš vienmēr bija savā studijā.
Tas bija viņa darbs. Viņš to mīlēja.
To vientulību savā studijā, kur viņš varēja sēdēt un radīt.
Ir jābūt zināmam vientuļniekam pēc dabas,
lai izturētu garās stundas vienatnē ar savām domām.
Lai gan viņam bija ļoti lieli panākumi, es nezinu, vai viņš saprata,
cik ļoti cilvēki mīlēja un dievināja
viņu un viņa tēlus.
Vai, veroties zvaigznēs, tu nesajūties tāds kā nenozīmīgs, Čārlij Braun?
Es vienmēr jūtos nenozīmīgs, Linus.
Kā tev iet ar eseju?
Neesmu uzrakstījis neviena paša vārda.
Varbūt esmu tukša vieta.
Es nedomāju, ka esi tukša vieta, Čārlij Braun.
Paldies, Linus.
Bet ko lai es daru? Eseja jānodod rīt.
Nu, kad es esmu apjucis,
reizēm es atrodu atbildi, raugoties debesīs.
Nekas nesanāk, Linus.
Ko tu redzi?
Šķiet, veselu čupu zvaigžņu.
Bet kāds tam sakars ar manu eseju?
Nu, zināmā mērā zvaigznes ļoti līdzinās tev.
Ja cieši ieskatīsies, tu redzēsi, ka katra zvaigzne ir atšķirīga.
Katrai ir sava krāsa, lielums un spožums.
Bet tieši no atšķirības rodas kaut kas skaists.
Gluži kā mēs, Čārlij Braun.
Mēs katrs esam neatkārtojams,
bet visi esam daļa no kaut kā lielāka par mums.
Mums katram ir savs uzdevums,
lai gan ir grūti skaidri pateikt, kāds.
Un šī uzdevuma meklēšana katru dienu nes prieku.
Varbūt pagaidām tavs uzdevums ir vienkārši būt Čārlijam Braunam.
Varbūt tev taisnība, Linus. Nu ko, labāk ķeršos pie darba.
Šķiet, ja pat Čārlijam Braunam ir cerība, tad cerība ir visiem.
1980. gadā
Spārkijs Riekstiņus bija zīmējis katru dienu teju 30 gadus.
Sanāk vairāk nekā 10 000 komiksu.
Un visu šo laiku
viņš ne reizi nebija ņēmis atvaļinājumu vai nokavējis termiņu.
Tu esi kā vāvere ritenī, kas katru dienu skrien.
Bez brīvdienām.
Komikss ir unikāla izklaides forma.
Tā dzīvo līdz ar tevi dienu pēc dienas.
Ziniet, ir jābūt mašīnai, lai katru dienu rakstītu vienu un to pašu
un neatkārtotos.
Daudzi karikatūristi tikai uztaisa skici
un tad dod citam to pārvilkt ar tinti.
Bet viņš vienmēr uzstāja, ka pārvilks pats.
Tas bija viņa lepnums: komiksam nav pieskāries neviens cits.
Viņš visu izdarīja pats.
1981. gada jūlijā Spārkijam sākās sāpes krūtīs.
Viņu aizveda uz slimnīcu, lai veiktu sirds operāciju.
Viņš gulēja slimnīcā.
Viņš palūdza papīru, lai pārbaudītu, vai vēl var uzzīmēt tēlu.
Viņš to gribēja darīt uzreiz, lai būtu drošs, ka vēl var pazīmēt.
Un viņš varēja, tikai rokraksts bija mainījies.
Roka bija sākusi trīcēt, un līnijas - izplūst.
Un vēlākajos komiksos varēja redzēt,
ka līnijas kļuvušas ļoti drebelīgas.
Viņš teica: "Reizēm man tik ļoti trīc roka,
ka man tā jāpietur, lai zīmētu."
Atceros, es skatījos, kā viņš zīmē, teiksim, Čārliju Braunu,
kam ir liela, apaļa galva.
Un viņam trīcēja rokas, un viņš kļuva tik dusmīgs!
Bet tomēr viņš teica: "Es varu zīmēt lietu." Tādas mazas švīkas
kā lietus un zāle.
Viņš teica: "Tā tas tagad izskatās. Tas aizvien ir mans oriģināldarbs."
Drebelīgās līnijas kļūst par viņa rokrakstu.
Lūk, apbrīnojami. Apbrīnojami! Daudzu karjeru tas būtu izpostījis,
bet Riekstiņus tas pacēla jaunā līmenī
un mums lika vēl vairāk dzīvot līdzi viņam un viņa tēliem.
Tas parāda, ka viņš bija ar mieru riskēt.
Viņš neapstājās. Viņa ego nepateica:
"Perfekti uzzīmēt vairs nevaru, es to vairs nedarīšu." Nē.
Tā bija viņa būtība. Tā bija viņa valoda.
Tā bija viņa dzīve.
Man tīk domāt, ka reizumis parādu jaunus risinājumus.
AK NĒ!
Domāju, viens no tiem ir kā Čārlijam Braunam - nepadoties.
Viņš nekad nepadodas. Un ja nu kādam būtu tiesības padoties, tad viņam.
Labrīt, Čārlij Braun. Vai eseju uzrakstīji?
Visu nakti negulēju, bet pabeidzu.
-Varbūt pat dabūšu 10. -Tas būtu jauki.
Bet dzīves balvas bieži atklājas neparastā veidā.
Īsti nesaprotu, ko tas nozīmē, Linus.
Bet, ja dabūšu 10, tas tiešām būs neparasti.
Esejām izliktas atzīmes. Nez vai beidzot man būs 10?
Es nespēju izturēt spriedzi!
5? Vai dieniņ!
Es dabūju 10.
Skolotāja mani uzslavēja par glīto rokrakstu un vienādajām malām.
Neticami, Linus. Tik liels darbs par 5.
Galvu augšā, Čārlij Braun! Ne jau atzīmes parāda cilvēka vērtību.
Un vispār - īstu mākslu var novērtēt tikai laika gaitā.
Nu, vismaz kaut kas, ko gaidīt.
"Reizēm es vakarā guļu nomodā un vaicāju: "Kāpēc es?"
Tad balss atbild: "Nekā personiska, vienkārši izkrita tavs vārds."
Pirms pāris nedēļām Čārlzs Šulcs paziņoja, ka pārtrauc zīmēt
Riekstiņu komiksu, lai pievērstos resnās zarnas vēža ārstēšanai.
2000. GADA 3. JANVĀRIS
Ķīmijterapijas dēļ viņš kļuva vārgs un nolēma vairs nestrādāt.
Es ļoti skaidri atceros, kad viņš pateica: "Es komiksu vairs nevaru zīmēt."
Reiz viņš ieradās, un mēs runājām par pēdējo komiksu.
Un viņš sēdēja no manis metra attālumā
un paskatījās uz mani, un pasmējās un pateica:
"Esmu uzzīmējis tiešām smieklīgas lietas."
Un bija jūtams, cik ļoti viņš bēdājās,
jo zināja, ka vairs nevarēs zīmēt.
Pēdējais komikss tiks publicēts 3. janvārī -
šī raidījuma dienā.
Vai jau esat pilnībā sapratis, ka vairs to nedarīsiet?
Nebiju to sapratis pilnībā, līdz sāku rakstīt tādu kā...
MĪĻIE DRAUGI...
...atvadu vēstuli - ko tamlīdzīgu.
Un tad beigās es uzrakstīju viņa vārdu, savu vārdu.
Un tur bija rakstīts...
Un es noteikti sākšu raudāt.
Tur bija rakstīts, nu...
ČĀRLIJS BRAUNS, SNŪPIJS, LINUSS, LŪSIJA...
KĀ GAN LAI VIŅUS AIZMIRSTU...
...ka tas bija Čārlijs Brauns, Linuss un tāds un tāds.
Un piepeši es iedomājos...
"Ziniet, tas nabaga puika tā arī nedabūja iespert pa bumbu."
Spārkijs nomira 2000. gada 12. februārī.
Tajā pašā dienā,
kad tika publicēts pēdējais Riekstiņu komikss.
Viņa miršanas diena...
NĒ, MAN ŠĶIET, VIŅŠ RAKSTA..
...bija pēdējā komiksa publicēšanas diena.
Domāju, tas apliecina, cik ļoti cieši viņa dvēsele bija saistīta
ar viņa radīto brīnišķīgo tēlu dvēseli.
Viņš pats bija šie tēli.
Apbrīnojami. Viņš mirst, darīdams mīļoto darbu.
Viņš bija cilvēks, kurš ik dienu stāstīja ļoti personisku stāstu.
Un es domāju, ka fani... Viņi to saprata. Viņi sajuta.
Šie asprātīgie, neaizmirstamie, brīnišķīgie komiksi!
Un tos tiešām var mīlēt un lolot atmiņā,
un arī gūt daudz dzīves mācību.
Tā ir cilvēcība savā lielākajā trauslumā.
Tā ir cilvēcība savā muļķībā.
Tā ir cilvēcība bez cietsirdības.
Un domāju, ka tas mūsu pasaulei ir vajadzīgs.
Mēs varam cits citam nepiekrist.
Mēs varam būt rūgumpodi kā Lūsija.
Mēs varam būt nedroši kā Čārlijs Brauns.
Varam uzskatīt, ka mūsu filozofija ir vissvarīgākā - kā Linuss.
Bet visi mēs esam vienā laivā.
Un šo mazo bērnu sarunas
mums visiem atbalsojas dvēselē.
Divdesmit gadus pēc tam, kad Čārlzs Šulcs bija uzzīmējis
savu pēdējo Riekstiņu komiksu,
par viņa darbu un radītajiem tēliem
vēl aizvien priecājas visa pasaule.
Gluži kā Toms Sojers un Haks Fins,
arī Riekstiņi ir kļuvuši par Amerikas popkultūras sastāvdaļu.
Mūs aizvien saista viņu cilvēciskās emocijas.
Tas nemainīsies nekad.
Tas ir ikonisks un pārlaicīgs,
un visi pasaules cilvēki spēj ar to identificēties, to mīlēt un lolot.
Riekstiņus lasīs mani mazbērni.
Čārlijs Brauns!
Varbūt gribat ko pateikt tiem, kas Riekstiņus lasa
jau gandrīz 50 gadus?
Tas ir... apbrīnojami, ka viņiem liekas: mans darbs bija labs.
Es tikai strādāju pēc labākās sirdsapziņas.
Kur biji palicis, Čak? Ņem slidas!
Prieks tevi redzēt, Čārlij Braun.
Ātrāk, Čārlij Braun! Ķeries klāt!
Nav nekā skaistāka par gada pirmo sniegu.
RIEKSTIŅU AUTORS ČĀRLZS M. ŠULCS
PALDIES TEV, SPĀRKIJ. MŪŽAM MŪSU SIRDĪ.
Tulkojis Imants Pakalnietis