Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Turim parašyti rašinį?
Penkis šimtus žodžių apie tai, kas mes esame?
Neturiu nė menkiausio supratimo, kas esu. Iš kur paimsiu tuos 500 žodžių?
Tai užtruks visą amžinybę.
Turime tik savaitę? Vargeli!
Blogesnės temos nesugalvosi: aš.
Tu per daug nerimauji, Čarli Braunai.
Visų žinomas Čarlis Braunas -
mielas nevykėlis, kuriam, regis, nuolat nesiseka.
Tikriausiai esate apie jį girdėję. Tikrai esate matę.
Jis pabuvojo visur.
Laikraščiuose, knygose, filmuose, TV.
Jis aplankė visą pasaulį ir dangų.
-Jis net Mėnulyje spėjo pabuvoti. - Vargeli, Čarli Braunai.
Toks įspūdis, jog Čarlis Braunas, jo šuo Snūpis
ir visa Riešutėlių gauja visada egzistavo.
Man labiausiai patiko Linas.
- Mano mėgstamiausias personažas - Linas. - Aš - Vudstoko gerbėjas.
Keista, bet Franklinas man buvo itin reikšmingas.
Mėgstamiausia Riešutėlių personažė - Pipirmėtė Petė.
- Ir Snūpis. - Snūpis man patiko labiausiai.
Riešutėlius pažįstame jau 70 metų.
Lyg Riešutėliai turėtų savo pasaulį.
Jų žiūrovai - visas pasaulis.
Jie patinka visiems, todėl tapo tokiu populiariu reiškiniu.
Riešutėliai - pasaulinė ikona,
tačiau jų centre - senas geras Čarlis Braunas.
Man patinka Riešutėliai ir man patinka Čarlis Braunas.
Man patinka Čarlis Braunas.
Man artimiausias - Čarlis Braunas.
Bet kas toks iš tikrųjų yra Čarlis Braunas?
Ir iš kur jis atsirado?
Kam gali rūpėti, kas aš esu? Aš nesu svarbus niekam.
„Kas tu toks, Čarli Braunai?“
TEKSTĄ SKAITO LUPITA NJONGO
Prieš tai, kai atsirado berniukas, vardu Čarlis Braunas,
gyveno vyras, Čarlis Šulcas, svajojęs tapti karikatūristu.
Svajodavau leisti komiksus.
Manau, kad apie tai svajojau nuo šešerių.
Panašu, jog Čarlzui Šulcui
lemta buvo tapti komiksų dailininku.
Kai jis buvo labai mažas...
LIN DŽONSTON KOMIKSO „FOR BETTER OR FOR WORSE“ AUTORĖ
...vienas jo dėdė vadino jį Spark Plug,
vieno komikso personažo arkliuko vardu.
Taip jam prigijo Sparkio pravardė.
Jis buvo vienturtis sūnus,
ir su juo beveik niekas nekalbėdavo.
Jis būdavo toks drovus...
KAREN DŽONSON - BUVUSI ČARLZO M. ŠULCO MUZIEJAUS DIREKTORĖ
...jog Sent Polo gatvėmis su mama
eidavo nuleidęs galvą.
Drovusis Sparkis puikiai mokėsi,
tad peršoko vieną klasę.
Tačiau vėliau jam nesisekė.
Klasėje jis buvo jauniausias iš visų,
o vaikams tai - gana svarbus faktorius.
ČIPAS KIDAS RAŠYTOJAS, GRAFIKOS DIZAINERIS
Su vyresniais vaikais jis nesutardavo. Jis jautėsi siaubingai.
Jis jautėsi taip, lyg mokykloje būtų visiškai bereikšmis.
DŽYN ŠULC ČARLZO ŠULCO NAŠLĖ
Po pamokų Sparkis mėgdavo laiką leisti tėvo kirpykloje.
„Kai jaučiuosi vienišas, einu į tėčio kirpyklą.
Ten manęs nuolat klausia, ar atėjau skustis.“
Bet net ten patirdavau nemalonumų.
Kai tėtis kirpdavo mane,
baisiausias dalykas man būdavo tai, jog tėčiui įpusėjus kirpti man plaukus,
į kirpyklą ateidavo klientas,
ir tėtis liepdavo man pasėdėti atokiau
ir palaukti, kol jis apkirps tą vyrą.
Man būdavo siaubingai gėda sėdėti su puse apkirptos galvos.
Įpusėjus vidurinę,
Sparkio pažymiai ėmė blogėti,
ir jis pasijuto visišku nevykėliu.
Regis, aštuntoje klasėje reikalai ėmė krypt blogyn.
Visur ėmė nesisekti.
Nusiraminimą Sparkis jausdavo
paniręs į savo eskizų bloknotą.
Jis nuolat piešdavo, svajodamas, kad vieną dieną jo komiksus
spausdins laikraščiai, kuriuos jis skaitydavo.
Sent Pole mes prenumeruodavom du laikraščius, o šeštadienio vakarais
tėtis važiuodavo į vietos vaistinę
ir pirkdavo du Mineapolio laikraščius, kad galėtume skaityti komiksus.
Tai ir buvo mano gyvenimo prasmė tada.
Penki šimtai žodžių apie tai, kas aš esu. Kas aš esu, Snūpi?
Kirpėjo sūnus.
Mėgstu beisbolą. Mokausi mokykloje. Tiesiog gyvenu kaip galiu.
Neįmanoma užduotis.
Tu nesuprasi, Snūpi. Tau netenka sunkių darbų.
Sėdėt, į vietą, apsiversk.
Šuns gyvenimas - paprastas.
TRA TA TA TRA TA TA
„Sparkis eina į karą!“
1942 metais Sparkis buvo pašauktas į kariuomenę.
„Kas būna, kai tave pašaukia tarnauti?“
„Jie išsiunčia tave kažkur.“
„To ir bijojau.“
Išvykti iš namų Sparkiui buvo skausminga.
Jis buvo labai artimas su mama, o ji jau kuris laikas sirgo.
Sparkiui niekas nesakė, jog jo mama rimtai sirgo.
Ir kad ji, labai tikėtina, mirs.
Ir dėl to jis jautėsi atstumtas.
Tą vakarą, kai turėjau grįžt į Fort Snelingą,
Minesotą, ji pasakė: „Atsisveikinkim,
nes greičiausiai nebepasimatysim.“
Ir aš išvykau.
Kalbėt apie mamos mirtį
jam visada būdavo itin skausminga ir sunku.
Jis net apsiašarodavo.
Jis apie tai mąstė visą likusį savo gyvenimą.
„Tai - labai keista.
Eini sau, nieko lyg ir negalvodamas,
staiga imi ir prisimeni prarastą meilę…“
Rikiuot!
Pats nesuprantu, kaip išgyvenau tą metą.
Tai buvo seniai,
tačiau tokių dalykų niekada nepamiršti.
Iki to laiko Sparkis nebuvo nė nakties praleidęs ne namuose.
Bet karo metu
jis nukako iki pat Prancūzijos ir Vokietijos.
Tarnybos metu Sparkis dažnai ilgėdavosi namų,
tad imdavosi pieštuko, kaip vaikystėje.
Su savimi nuolat nešiodavosi eskizų bloknotą.
„TOKIE, KOKIE BUVOME“ SPARKIS
Karui pasibaigus, jis grįžo kupinas ryžto
tapti karikatūristu.
Vyresnysis broliuk, padėk man ruošt matematikos namų darbus.
Nematai, jog rašau rašinį?
Apie ką?
Apie tai, kas aš esu.
Kas tu esi? Aš tau pasakysiu, kas tu esi.
Tu esi mano vyresnis brolis.
Ir būsi blogas brolis,
jei nepadėsi man ruošt matematikos namų darbų.
Štai, pažiūrėk.
Vargeli!
Gerai. Jei turi du obuolius, o aš tau duosiu dar tris,
kiek obuolių tu turėsi?
Kam rūpi?
Vis tiek daugiau vieno obuolio nesuvalgau.
Ir kas dalina tuos obuolius?
Spėju, mano rašinys palauks.
Sparkis labiau už viską troško tapti karikatūristu.
Kaip ir Čarlis Braunas, jis bandė ne vieną sykį.
Ir kaip Čarliui Braunui, jam nesisekė.
„Saturday Evening Post“ išsiųsdavau dešimt komikso epizodų.
Kol eidavo paštas, sėsdavau prie komiksų.
Išsiuntęs komiksus, imdavausi ko nors kito.
Kelias Sparkio karikatūras išspausdino,
tačiau ten dar nebuvo nei Čarlio Brauno, nei Snūpio.
Galima pagalvoti, jog vos tik išspausdina pirmąjį darbą,
tau atsidaro visos durys, bet taip nėra.
Išspausdino du ar tris mano darbus, bet paskui man nesisekė ilgus mėnesius.
Sparkiui nesisekė penkerius metus.
Tada jis kai ką suvokė.
Jis piešė komiksus, kuriuos pavadino „Mažieji žmonės“.
Pagrindinis personažas buvo Čarlis Braunas...
KEVINAS SMITAS KINO KŪRĖJAS
...ir šuo, kuris buvo šiek tiek panašus į Snūpį.
Pamažu supratau, jog mano piešti vaikai
labiausiai patinka redaktoriams.
Jam pradėjo šypsotis sėkmė.
Ir vieną 1950-ųjų dieną
buvo išspausdintos pirmosios Sparkio Riešutėlių komikso serijos.
ŠIANDIEN PRASIDEDA RIEŠUTĖLIAI
Pirmojoje komiksų serijoje buvo trys pagrindiniai personažai.
Mergaitė, vardu Petė, ir berniukas, vardu Šermis.
Ten pat prie jų priėjo ir Čarlis Braunas.
Štai jis. Čarlis Braunas ateina. „Senas geras Čarlis Braunas.“
Vos tik jam pasirodžius, man jis siaubingai nepatiko.
Jis toks...
Tai taip žiauru, tiesa?
ROBAS ARMSTRONGAS KOMIKSO „JUMPSTART“ AUTORIUS
Tačiau tokia būna vaikystė.
Vaikai - žiaurūs. Jie vienas su kitu elgiasi taip...
DRIU BERIMOR AKTORĖ, PRODIUSERĖ
...jog visi turi užsiauginti šarvus.
Paskui visą gyvenimą
stengiesi jų atsikratyti.
Netrukus visa Amerika
pamilo Čarlį Brauną.
Man šis personažas - labai artimas...
POLAS FEGAS KINO KŪRĖJAS
...nes toks pat visų nesuprastas jautruolis kaip ir aš,
ar bent jau kaip man atrodė. Tai buvo labai svarbu.
DŽENIFER FINI BOILAN RAŠYTOJA
Mes matėme, kaip vaikai tyčiojosi iš Čarlio Brauno.
Užjausdavai Čarlį Brauną, nes jis buvo toks skausmingai žmogiškas.
Jis nesustoja, net kai labai sunku.
MIJA ČEK AKTORĖ
Jis bando vėl ir vėl. Man patinka šis bruožas.
KYTAS L. VILJAMSAS AKTORIUS
Sparkio svajonė galiausiai ėmė pildytis,
ir tik todėl, kad jis tapo savimi.
Visa istorija - tik apie Čarlį Brauną.
Tai - mano sunkiausių laikų prisiminimai.
Manau, Čarlis Braunas atspindi tai, ką mes visi nešiojamės viduje.
Tai - aš. Iš esmės, aš - Čarlis Braunas.
Linai,
iš kur man traukti 500 žodžių apie save?
Manyje nėra nieko, verto aprašymo.
Ši užduotis bus tau puikia proga,
Čarli Braunai.
Kokia dar proga?
Proga užduoti sau svarbiausius gyvenimo klausimus.
Kas aš esu? Kodėl aš čia? Kokia mano prasmė šiame pasaulyje?
Vargeli! Kaip man rast šiuos atsakymus?
Čarli Braunai, kai man iškyla sudėtingi klausimai,
kreipiuosi į didžiuosius istorijos protus.
Ispanų rašytojas Migelis de Servantesas rašė:
„Pasakyk man, kokia tavo draugija, pasakysiu, kas tu.“
Kokia dar draugija? Ką tai reiškia?
Ogi tai, kad turi žiūrėti į savo draugus, Čarli Braunai.
Tuos, su kuriais leidi laiką. Gal jie tau padės?
Nežinau, Linai. Tai, regis, neįmanoma.
Pralinksmėk, Čarli Braunai.
Turi visą savaitę atsakymų į svarbiausius klausimus paieškai.
Pasak Sparkio, Čarlis Braunas labai panašus į jį,
tačiau visuose Riešutėlių personažuose yra šiek tiek Sparkio.
Jis yra būtent toks...
PEIDŽ BRADOK KARIKATŪRISTĖ, KŪRYBOS DIREKTORĖ
...koks Riešutėlių kūrėjas turėtų būti.
Jis - visų tų personažų visuma.
Linas - pono Šulco filosofinė asmenybės dalis.
Jis turi savo filosofiją, turi, ką pasakyti.
Jis - tylus filosofas. Koks buvo Sparkis.
Linas nuolat kelia tuos esminius klausimus
apie gyvenimo prasmę, mūsų vaidmenį visatoje ir viso to ryšį.
„Gyvenimas - sunkus, tiesa, Čarli Braunai?“
Manau, man Linas yra artimas dėl… Aš turėjau mylimiausią apklotėlį.
Aš irgi nešiodavausi mėlyną apklotėlį,
todėl jis man - labai artimas.
Aš irgi turėjau apklotėlį.
Stovėdavau priešais skalbimo ir džiovinimo mašiną
skalbykloje, kur eidavom su mama,
ir verkdavau, žiūrėdama kaip skalbia, o paskui - kaip džiovina.
Todėl mane vadindavo Linu.
PLIAUKŠT!
Linas gali būti ir labai protingas, ir kvailas.
Jis gali būt tyras. Gali būt visažinis.
Jo charakteris - labai daugiaplanis.
Linas ir Čarlis Braunas - šviesioji Sparkio asmenybės pusė.
O štai vyresnioji Lino sesuo Liusė...
Liusė - išties pikta.
„Esi labai nuobodus žmogus, Čarli Braunai.“
Ir rėksnė, ir šiaip baisi.
Liusė - juokinga, bet labai pikta.
Daugelis mūsų nemėgsta Liusės, nes ji - pikta.
Tačiau ji -
tokia baisi pikčiurna... jog net juokinga.
Visi žino, ką reiškia Liusė ir futbolas.
Čarlis Braunas įsibėgėja, o Liusė patraukia kamuolį...
NOA ŠNAPAS AKTORIUS
...ir jis klykdamas parkrenta ant nugaros.
JI IR VĖL PADARĖ TĄ PATĮ!
Klasika.
BUMPT!
Kuris personažas man artimiausias?
Visi jie man patinka, nes visuose yra dalelė manęs.
Sarkastiškoji mano dalis - Liusė.
Neryžtingoji mano dalis - Čarlis Braunas.
NEGALIU PAKĘSTI
Mano svajoklis atgyja, žinoma, Snūpyje.
Snūpi.
Čarlis Braunas ir kiti vaikai primena patį Sparkį,
o štai Snūpiui neegzistuoja jokios ribos.
Snūpis - šuo, atsisakęs būti šunimi
ir tapęs labai ambicingu, tiesa?
O Dieve. Dievinu Snūpį. Jis - toks mielas ir juokingas.
Visi myli Snūpį, nes jame parodoma tai,
ko mes visi trokštame.
Tiesiog tari: „Šiandien įsivaizduosiu, jog esu Pasaulinio karo padangių asas.
Rytoj įsivaizduosiu, jog aš - kino žvaigždė.“ Kaip tik nori.
Snūpis gyvena savo gyvenimą, pildo savo fantazijas.
Bet net ir Snūpį Sparkis juk turėjo iš kažkur išgalvoti.
Snūpis yra mano šuns prototipas.
Aš jį turėjau, kai man buvo 13-ika.
Snūpis žaidė ledo ritulį ir čiuožinėjo pačiūžomis, nes Šulcas irgi tai darė.
PRASIŽENGUSIŲJŲ SUOLAS
Kaip dauguma puikių kūrėjų,
savo kūriniuose atskleidė save.
Tai galite matyti iš to, apie ką kalba personažai,
ir kas jiems patinka.
Privalau gauti gerą pažymį už šį rašinį.
Gal reikia kreiptis į profesionalą?
PSICHIATRO PAGALBA 5 CENTAI DAKTARĖ DIRBA
Labas, Čarli Braunai. Ir kas tave šiandien neramina?
Man sunku rašyti užduotą rašinį, Liuse.
Gal gali padėti?
Žinoma. Aš daug galvojau apie tavo netobulumus.
Mano netobulumus? Ar tai padės man parašy...
Klausyk, Čarli Braunai.
Geriausias būdas sužinoti apie save -
paklausyti profesionalo, kuris tau nurodys daugybę tavo trūkumų.
Daugybę mano trūkumų?
Būtent.
Sukūriau autorinę sistemą, kuri, manau, tau labai padės.
Įsitaisyk patogiai, Čarli Braunai.
Paruošiau kelis šimtus skaidrių, iliustruojančių tavo trūkumus ir ydas.
Šviesą, prašyčiau.
Pradėkime nuo ankstyvos tavo vaikystės.
SENAS GERAS ČARLIS BRAUNAS... TAIP, PONE!
Kaip matai, nuo pat pradžių
nebuvai itin mėgiamas vaikas.
AŠ JO NEKENČIU!
Populiarumo tau stigo.
Tu neprilygai savo bendraamžiams.
Matai?
Dabar pažiūrėk.
Jei kapstysim giliau, pamatysim vieną pasikartojantį
nuolatinės nesėkmės elgesio modelį.
PAUKŠT!
Kai tu buvai
beisbolo komandos kapitonas, tavo komanda pralaimėjo visas rungtynes.
Vieną kartą mes laimėjom.
Taip, nes tąkart buvai susilaužęs ranką.
Tęsiant sporto temą,
tau nė sykio nepavyko paspirti futbolo kamuolio.
Matai?
Ne kolektyvinėse sporto šakose tau taip pat nesiseka.
Tau nesiseka ir vienam, ir su kitais.
Dabar prisiminkime Valentino dieną.
PO ŠIMTS!
Gana! Aš nebegaliu.
Tikiuosi, padėjau su rašiniu! Atsiųsiu išsamią sąskaitą!
Nesėkmės, nesėkmės.
ATSIDŪSTA
Idėjų Čarliui Braunui Sparkis sėmėsi iš savo vaikystės.
Bet kai jam gimė vaikai,
Riešutėliuose ėmė atsispindėti ir jų vaikystė.
Manau, kad stebėdamas savo vaikus, surandu daugiau
idėjų komiksams, nei noriu pripažinti.
Stebėdamas jų smulkius ginčus ir panašius dalykus,
sugalvojau ne vieną idėją.
Pramogų versle pasiteisina tik tie projektai, kaip manau,
kurie remiasi vieno žmogaus požiūriu.
O kūrėjas turi tik savo, individualų požiūrį.
Net būdamas vaikas puikiai suvokiau tai,
jog kažkur Amerikoj gyvena vyras,
sėdintis prie plataus pasvirusio stalo, turintis žmoną ir vaikus.
Jis sėdasi, piešia Snūpį, o paskui eina čiuožinėti.
Vienas berniukų lipdė lėktuvų modelius
ir parodė man paskutinį.
Tada man šovė mintis užkelti Snūpį ant jo būdos
ir leisti jam įsivaizduoti, jog jis - Pirmojo pasaulinio karo lakūnas asas.
Kartą jis nugirdo savo jaunesnįjį sūnų Kregą
sakant kitam jaunuoliui:
„O, tas vyrukas elgiasi kaip kietas bičas".
Tada atsirado kietas bičas.
Viskas komikse turėjo asmeninių sąsajų su Sparkio gyvenimu.
Jei jis rašė apie Šrioderio atliekamą simfoniją,
tai buvo jo mėgiama simfonija.
VARGELI!
Jis daug ėmė iš savo gyvenimo.
Šalia jo būdama žinojau, kad jis būtinai kažką stebi.
Pamenu, pavadinau jį mielu babu. Netrukus komikse tai pasirodė...
„O šis atvirukas - mano mielam babu.“
...kaip Salės frazė...
SU VALENTINO DIENA, MANO MIELAS BABU!
...kuria ji kankino Liną.
„Aš nesu tavo mielas babu.“
„Berniukas Kiauliukas“. Ką ši frazė jums reiškia?
„Berniuką Kiauliuką“ išgirdau iš vieno savo draugo lūpų.
Pamenu, svetainėje bėgiojo berniukas,
o jis jam tarė: „Eik miegot, Berniuk Kiauliuk“.
Iškart pamaniau, kad bus geras vardas būsimam personažui.
Šis personažas, regis, turėjo būti išjuoktas visų.
Kartais kiti personažai,
sutikę Berniuką Kiauliuką, pasako jam: „Kaip tau ne gėda?“
„Žinai, į ką jis panašus?“ „Į ką?“
„Į žmogų - purvo banką.“
O jis nė dėmesio nekreipia. Berniukas Kiauliukas - orus.
Aš, kaip translytis vaikas,
jutau jam simpatiją.
Liusė man nepadėjo.
Man reikia pasikalbėt dar su kuo nors.
97, 98, 99, 100.
Mano eilė.
Berniuk Kiauliuk!
Kiek dulkių sukėlei.
Labas, Čarlis Braunai. Kepam kartu purvo pyragus?
Negaliu, Berniuk Kiauliuk. Turiu rašyti rašinį.
Pašokinėk su mumis per šokdynę!
O, ne. Ateina toji raudonplaukė.
Kas tau, Čarli Braunai?
- Nenoriu, kad ji mane pamatytų. - Kodėl?
Jai gali nepatikti tai, ką ji pamatys.
Svarbiau tai, kaip tu pats save matai.
Aš sau patinku, kad ir ką žmonės apie mane manytų.
Rimtai? Net jei jie mano, kad tu... murzius?
Aš nežiūriu į save kaip į murzių. Aš matau save kaip istorijos dalyvį,
padengtą daugybės amžių dulkėmis ir purvu.
Aš nesu toks pasitikintis savimi kaip tu, Berniuk Kiauliuk.
Verčiau eisiu, kol toji raudonplaukė manęs nepamatė.
Vargšas Čarlis Braunas.
Kaip ir Čarlis Braunas,
Sparkis irgi turėjo savo raudonplaukę tikrame gyvenime.
Jaunasis Sparkis, susipažinęs su raudonplauke Dona Vold,
iki ausų įsimylėjo.
Dona buvo susižadėjusi su gaisrininku,
bet abejojo, ar jis - jos žmogus.
Tada ji išsiskyrė su gaisrininku ir ėmė draugauti su Sparkiu.
Aš vyliausi, kad ji už manęs ištekės.
Bet to neįvyko.
Manau, jis manė, kad jei pasistengs,
jei padarys tai ar tai,
ji pamirš gaisrininką ir liks su juo.
Bet ne, ji vis tik apsisprendė tekėti už to gaisrininko.
Aš jai atidaviau visą save, savo širdį, o ji mane paliko.
ŽINAU, KAD AŠ NIEKAM NEPATINKU...
Jaučiausi įskaudintas. Ilgus metus galvojau apie tai.
Jis norėjo vesti tą moterį.
Tikra Čarlio Brauno istorija.
- PAŠTAS - ČIŪKŠT!
Čarlis Braunas buvo ne vienintelis iš Riešutėlių gaujos,
kuriam nesisekė meilėje.
Riešutėlių pasaulis - meilės be atsako pasaulis.
Liusė džiūvo dėl Šrioderio.
Mane tai nuolat priblokšdavo, nes jis visada sakydavo „ne“.
LALO ALKARAZAS KARIKATŪRISTAS, „LA CUCARACHA“ AUTORIUS
Salė troško Lino.
Vienu metu Pipirmėtė Petė lyg ir pamilo Čarlį Brauną.
Ilga eilė vaikų,
kurių širdelės buvo kupinos meilės, tačiau beveik visada - be atsako.
Jo istorija su raudonplauke mergaite
man buvo itin suprantama,
nes aš pats nuolat būdavau žiauriai įsimylėjęs
kokią mergaitę mokykloje, prie kurios nė prieiti nedrįsdavau.
AIRA GLASAS „THIS AMERICAN LIFE“ AUTORIUS
Jis lyg nuolat sakytų: „Šiandien aš būtinai
užkalbinsiu raudonplaukę mergaitę.“
„Šiandien tai jau tikrai.“ Ir ta diena taip ir neatėjo.
DĖL MEILĖS TENKA DARYT KEISTUS DALYKUS...
Tu toks talentingas, Šrioderi.
Manai, tave mėgsta dėl to, kaip groji?
Gal ir taip, Čarli Braunai, tik ironiška tai,
jog groti labiausiai mėgstu vienas.
Regis, tavo muzika atspindi tave.
Įdomu, kokia muzika atspindėtų mane.
Kaip sekasi rašyti rašinį, Čarli Braunai? Ar mano skaidrės tau padėjo?
Labas, Šrioderi. Pasiilgai manęs?
Bėgant metams, Riešutėliai augo ir keitėsi, kaip ir Sparkis.
Ir ne visada svarbiausia buvo pasijuokti.
Augo mano vaikai, ir ėmiau kurt ne vien apie vaikus.
Pasakojimas tapo abstraktesnis,
o vaikai jame tapo suaugusiųjų karikatūromis
su suaugusiesiems būdingomis bėdomis ir kalbomis.
Mielas filmukas su juokingais personažais, juokingais epizodais.
Tačiau tuo pat metu ir gilus.
Personažai - sudėtingi, kalbantys apie žmogiškus jausmus,
emocijas, suprantat, ką reiškia būt žmogumi.
Manau, jam pavyko apčiuopti nuotaiką.
ALAS ROKERIS ŽURNALISTAS
Jis apčiuopė šalies nuotaiką.
Man regis, jis visada ieškojo tiesos...
BILĖ DŽYN KING TENISO ČEMPIONĖ, AKTYVISTĖ
...ir sakė tiesą.
Sparkis norėjo, kad visi pasaulyje būtų lygūs. Tokia yra jo tiesa.
Septintojo dešimtmečio pabaigoje jis sukūrė Pipirmėtę Petę -
nepriklausomą mergaitę, augančią nepilnoje šeimoje,
avinčią sandalus ir mūvinčią šortais, ne pagal mokyklos aprangos kodą.
Ji buvo kitokia.
Ji nebuvo stereotipinis moteriškas personažas,
sutinkamas komiksuose.
Ji buvo totaliai savimi pasitikinti.
Ji buvo unikali ir dėl to nė kiek neišgyveno,
savimi pasitikinti.
Pipirmėtės Petės pažymiai - siaubingi.
Ji nuolat užmiega pamokų metu.
Bet ji puikiai žaidžia beisbolą.
Ir nuolat laimi prieš Čako komandą.
Kartais santykiu 100: 1.
Sportą mėgstančią Pipirmėtę Petę
iš dalies įkvėpė Sparkio bičiulė Bilė Džyn King,
viena žymiausių visų laikų tenisininkių.
Jo komiksuose matėme sportuojančias mergaites,
kas man, kaip mergaitei, atrodė išties šaunu.
Sparkis buvo tikras feministas.
Riešutėlių pasaulyje
Sparkis mergaites kūrė tokias pat stiprias,
o kartais ir stipresnes už berniukus.
NETYLĖK!!
Šis komiksas vaizdavo mūsų kultūrą.
Gali būti, jog Pipirmėtė Petė simbolizuoja naują vaikų madą
būti labiau savarankiškais ir reikšti savo nuomonę.
„Aš ateinu, bičiuli! Sustabdyk mane, jei gali!“
TAUKŠT!
Taip!
Puikiai, Čakai.
Bet atrodei šiek tiek išsiblaškęs.
Stebina tai, jog komandos kapitonas leido tau būt ant šios kalvelės.
Jis ir yra komandos kapitonas, pone.
Kas tau, Čarli Braunai?
Tai vis dėl mano namų darbų.
Turiu aprašyti savo gyvenimo prasmę.
Vajė, Čakai, tai bent užduotėlė.
Gerai, kad mums nieko neuždavė.
Šią savaitę mes kasdien gaunam namų darbų, pone.
Žmonėms nuolat rūpi gyvenimo prasmė,
Čarli Braunai.
Mano senelis sakydavo, kad pagrindinis mūsų tikslas gyvenime -
duoti ir gauti meilę.
Ir jis daug dūsaudavo.
Abejoju, ar mane kas nors kada nors mylės.
Kreipiausi pagalbos į Liusę, bet ji išvardijo tik mano ydas.
Ar aš esu kuo nors geras?
Žinoma, Čakai. Turi daug gerų bruožų.
Tikrai? Kokių, pavyzdžiui?
Tu esi geraširdis.
Ir dosnus.
Ir dar paslaugus. Esi superpaslaugus, Čakai.
Geraširdis, dosnus ir paslaugus. Ačiū, bičiuliai!
Liuse. Žinai, ką?
Tu klydai. Aš - geraširdis, dosnus ir paslaugus.
Suprantama, kodėl jie taip sako, Čarli Braunai.
Esi geraširdis, nes tavo padavimus buvo lengva atmušti.
Esi dosnus, nes suteikei jiems progų laimėti daug taškų.
Ir paslaugus, nes padėjai jiems laimėti.
Dūsauji kaip mano senelis, Čarli Braunai.
Franklinas Armstrongas buvo vienas paskutinių pagrindinių personažų,
papildžiusių Riešutėlių gaują.
Jo pasirodymas pakeitė komiksus visiems laikams.
Mokiausi aštuntoje klasėje, kai Riešutėliuose pasirodė Franklinas.
Pamenu, kaip nustebau, jog pasirodė juodaodis personažas.
Štai, juodaodis vaikas.
Skaitau komiksus ir staiga išvystu vaiką,
panašų į mane.
Šiais laikais tai atrodo normalu, o štai 1968 metais komiksuose
juodaodžiai ir baltaodžiais vaikai, žaidžiantys kartu, buvo didžiulis įvykis.
Frankliną jis įvedė 1968 metais,
kai liepsnojo miestai, nes buvo nušautas dr. Kingas.
Dr. Martinas Liuteris Kingas,
nesmurtinio judėjimo už pilietines teises šalininkas,
buvo nušautas Memfyje, Tenesio valstijoje.
Su Sparkiu susisiekė moteris, Harieta Glikman.
Ji pasakė: „Jums, pone Šulcai, turinčiam tokią auditoriją,
metas ką nors daryti.“
Ji pasakė: „Aš manau, kad į Riešutėlius turėtumėte įvesti juodaodį vaiką.“
Jis atsakė: „Negaliu. Juk nenutuokiu, ką reiškia būti juodaodžiu vaiku.“
Taigi, Harieta Glikman paprašė savo draugų Keneto Kelio ir Monikos Ganing,
juodaodžių ir turinčių vaikų, taip pat parašyti Šulcui.
Tais laikais komiksuose beveik nebuvo vaizduojami ne baltaodžiai,
tad Sparkis suprato, ką tai galėtų reikšti visiems vaikams,
jei jis pakeistų šią padėtį.
Jis troško padaryti kažką prasmingo,
nešančio žinią.
Jautėsi, kad jis - teisingas žmogus.
O rasinė nelygybė tikrai nėra teisinga.
Neskubėjau publikuoti Franklino,
nes man neatrodė, kad pavaizdavau jį teisingai.
PRAŠYČIAU VIENĄ
Nenorėjau pasirodyti ką nors auklėjantis.
Norėjau, kad eitųsi natūraliai.
Jis pasirodė scenelėje, kai paplūdimyje susitinka du berniukai.
Ir abu supranta, jog abiem patinka statyti smėlio pilis.
Ir nesvarbu, kokios jie abu odos spalvos.
„Štai, Čarli Braunai.
Taip atrodo tikra smėlio pilis.“
Laikraščiai pagrasino, jog atsisakys šio komikso.
O jis tarė: „Gerai, atsisakykit.“ Ir jie neatsisakė.
Tada jie sako: „Bent jau nerodyk jų visų kartu.“
Žinoma, būtent tai jis ir padarė.
Franklinas buvo įdomus tuo,
jog gali neprisiminti, kokia asmenybė jis buvo, bet jis buvo rimtas.
Jis buvo rimtas vaikas. Man, suaugusiam žmogui,
susidaro toks įspūdis,
jog jį kone slegia juodaodžio vaiko baltaodžių pasaulyje našta,
nors tai viso labo komiksų pasaulis.
Jį slėgė našta.
Jis suprato, kad visų akys smigo į jį.
Gal tai ir yra mano gyvenimo tikslas - šerti šunį.
Nebegaliu ilgiau atidėlioti.
Verčiau sėsiu rašyti rašinį.
MANO, ŠUNS, GYVENIMAS
BUVO TAMSI IR AUDRINGA NAKTIS...
Kas aš?
Beviltiška.
Verčiau įkvėpsiu gryno oro.
Vienas svarbiausių įvykių
Čarlio Brauno ir jo draugų gyvenime buvo pirmasis jų televizinis filmukas -
„A Charlie Brown Christmas“.
Mama suplanavo mūsų pirmojo spalvoto televizoriaus įsigijimą...
DENAS „TOM TOMORROW“ PERKINSAS „THE MODERN WORLD“ KOMIKSO AUTORIUS
...kad per Kalėdas galėčiau pamatyti kalėdinį filmuką.
Man tai buvo labai reikšmingas įvykis.
Per kiekvienas Kalėdas mes visi kartu žiūrime šį filmuką, gurkšnojame kakavą,
ir būna labai linksma.
Asmeniškai nešvenčiu Kalėdų. Aš - žydas. Aš nekenčiu Kalėdų.
Jos man nieko nereiškia. Kalėdos man nieko nereiškia.
Bet Čarlio Brauno Kalėdinis filmas... Nieko negali būt geriau.
Filmas „Charlie Brown Christmas“ buvo nepaprastai populiarus.
Netrukus ir kitų švenčių proga pasirodė specialus Riešutėlių filmas.
Vaikystėje nešvenčiau tradicinių švenčių.
Nes greičiausiai keliaudavau filmuodamasi.
Todėl man
šie proginiai filmukai atstodavo šventes, kurių neturėjau:
„Štai kokia šventė, štai koks metų laikas.“
Pamenu filmuką apie Heloviną
„The Great Pumpkin“.
Tada juokaudavome: „Ką gavai?“
„Aš gavau obuolį.“ „O aš - saldainį.“ Čarlis Braunas...
O aš - akmenį.
Gerai, pradėkime nuo pradžių.
Penkios, keturios, trys, dvi... Visi varikliai veikia.
Proginiai filmukai taip išgarsino Riešutėlius,
jog NASA Čarlio Brauno ir Snūpio vardais pavadino „Apollo 10“ modulius.
Mes labai patenkinti, jog tapome jūsų programos dalimi,
ir nepaprastai jums dėkingi.
Tikrai nesitikėjau,
kad Snūpis nukaks į Mėnulį.
Supratau. Mes irgi matome kai ką pažįstamo.
Neabejotinai viena labiausiai jaudinančių akimirkų mano gyvenime.
SVEIKAS SUGRĮŽĘS NAMO, ČARLI BRAUNAI!
Turi tapti tokia žymia kultūros ikona,
kad tavo vardu pavadintų nusileidimo į Mėnulį modulį.
Suprantate mane? Ar galite įsivaizduoti tokį populiarumą?
Įsivaizduojate? Kažkas beprotiško.
Bet Čarliui Braunui ir Snūpiui skraidant kosmose,
Sparkis gyveno ramų gyvenimą.
Jis sau susikūrė visą pasaulį,
pilną mėgstamiausių vaikystės dalykų -
ledo ritulio čiuožyklos
bei beisbolo aikštės.
Jis dirbo ne šiaip studijoje. Tai buvo visas miestelis. Disnėjiškas.
Šiame pastate - kavinė, šiame - čiuožykla.
Man patiko kasdien atsikėlus nueiti į ledo areną,
pusryčiauti ir eiti į studiją.
Bet turiu pasakyti,
kad labiausiai man patikdavo piešti juokingus paveikslėlius.
Iš pat ryto jis nusileisdavo mašina nuo kalvos,
palikdavo mašiną toje pačioje vietoje kitoje gatvės pusėje.
Ledo arenoje jis papusryčiaudavo.
Valgydavo anglišką bandelę su vynuogių džemu.
Tada eidavo į savo kabinetą, sėsdavo prie stalo ir dirbdavo.
Jis iš tiesų eidavo į kabinetą ir laukdavo įkvėpimo.
Nesu jo mačiusi nedirbančio.
Kada atvykdavom aplankyti, jis visuomet sėdėdavo savo studijoje.
Toks buvo jo darbas. Jam tai patiko.
Sėdėti vienam studijoje ir kurti.
Turi mėgti vienatvę,
kad galėtum sėdėti ilgas valandas vienas kambaryje.
Net sulaukęs tokios sėkmės, abejoju, ar jis vis tik patyrė
visą tą meilę ir atsidavimą,
juntamą žmonių jam ir jo personažams.
Žiūrėdamas į tokias žvaigždes, nesijauti nereikšmingas,
Čarli Braunai?
Aš visada jaučiuosi nereikšmingas, Linai.
Kaip sekasi rašyti rašinį?
Dar neparašiau nė vieno žodžio.
Gal aš - tiesiog niekas?
Nemanau, kad esi niekas, Čarli Braunai.
Ačiū, Linai.
Bet ką man daryti? Rašinį turiu atiduot jau rytoj.
Kai nebežinau, ko tvertis,
kartais atsakymus aptinku spoksodamas į dangų.
Tai nepadeda, Linai.
Ką matai?
Žvaigždes, manau.
Bet kuo jos susijusios su mano rašiniu?
Kažkuria prasme žvaigždės panašios į tave.
Įdėmiau pažiūrėjęs, pamatysi, kad kiekviena žvaigždė - skirtinga.
Jos visos - skirtingų spalvų, dydžių ir ryškumo.
Bet, būdamos skirtingos, jos visos sukuria kažką nuostabaus.
Kaip ir mes, Čarli Braunai.
Kiekvienas mūsų - unikalus,
tačiau visi mes - dalis kažko didesnio už mus.
Kiekvienas mūsų turi savo tikslą,
net jei mes jo tiksliai nežinome.
Ir šio tikslo paieškų kelionė kupina džiaugsmo.
Gal dabar tavo tikslas - tiesiog būti Čarliu Braunu.
Gal tu teisus, Linai. Verčiau eisiu rašyti.
Spėju, jei Čarlis Braunas turi viltį, ją galime turėti mes visi.
1980 metais
suėjo 30 metų, kaip Sparkis piešė Riešutėlius.
Tai - virš 10 000 komikso serijų.
Per visą šį laiką
jis nė sykio neatostogavo, nė sykio neuždelsė termino.
Esi kaip voverė, bėganti ratu per dienas.
Be atostogų.
Komiksai - absoliučiai unikali pramogos forma.
Ji gyvena tavyje diena iš dienos.
Turi būti kaip mašina, jog tą patį rašytum kiekvieną dieną
ir nesikartotum.
Daugelis karikatūristų nupiešia pieštuku,
o rašalu apvedžioja kas nors kitas.
Bet jis visada pats užbaigdavo piešinius rašalu.
Jam tai buvo orumo klausimas - komikso piešinius lietė tik jis.
Visą darbą atlikdavo jis pats.
1981 m. liepą Sparkis pajuto krūtinėje skausmą.
Jį išvežė į ligoninę širdies operacijai.
Jis gulėjo ligoninėje.
Jis paprašė duoti jam popieriaus, nes norėjo įsitikinti, jog dar gali piešti.
Po operacijos jis paprašė popieriaus, nes norėjo įsitikinti, ar dar gali piešti.
Jis galėjo piešti, bet nebe taip.
Jo ranka ėmė drebėti, tad linijos buvo nelygios.
Vėlesniuose piešiniuose matosi
gana vingiuotos linijos.
Jis sakydavo, kad jo ranka imdavo taip smarkiai drebėti,
jog jam tekdavo prilaikyti ją, kad galėtų piešti.
Pamenu, žiūrėjau, kaip jis piešė Čarlį Brauną.
Jo galva - gana didelis apskritimas.
Imdavo drebėti jo ranka, ir jis supykdavo.
Bet jis tarė: „Galiu nupiešti lietų.“ Tokius trumpus brūkšnelius,
lyg lietų, lyg žolę.
Sakė, kad dabar vaizdas bus toks, bet tai vis tiek - jo darbas.
Nelygi linija tapo firminiu jo stiliumi.
Nuostabu. Tai būtų sugriovę daugelio karjeras.
Bet Riešutėlius kilstelėjo į kitą lygį,
ir mes ėmėme labiau užjausti jį ir jo personažus.
Tai parodo, koks atsidavęs jis buvo darbui.
Jis nesiliovė. Jo ego nepasakė:
„Jei negaliu piešti tobulai, nepiešiu iš viso.“ Ne.
Kūryba buvo jo esmė. Jo bendravimo būdas.
Jo gyvenimo būdas.
Noriu manyti, jog man pavyksta retsykiais surast sprendimą.
O, NE!
Ir vienas tokių sprendimų - bandyti vėl ir vėl, kaip Čarlis Braunas.
Jis nenuleidžia rankų. Jei kas ir turėtų nuleist rankas, tai tik jis.
Labas rytas, Čarli Braunai. Kaip tavo rašinys?
Rašiau visą naktį, bet parašiau.
- Gal net gausiu „A“. - Būtų smagu.
Bet gyvenime atlygis gali ateiti
neįprastu būdu.
Nelabai suprantu, apie ką tu, Linai.
Jei gausiu „A“, tai bus labai neįprasta.
Mūsų rašiniai įvertinti. Įdomu, ar gausiu „A“.
Nebegaliu laukti.
„C“ su minusu? Vargeli!
Aš gavau „A“.
Mokytoja pagyrė mano dailią rašyseną ir tobulas paraštes.
Negaliu patikėti, Linai. Tiek įdėjau darbo, ir „C“ su minusu.
Pralinksmėk, Čarli Braunai. Žmogaus vertė matuojama ne pažymiais.
Tikras meno kūrinys įvertinamas praėjus laikui.
Tuomet turiu ko laukti.
„Kartais guliu naktį lovoje negalėdamas užmigti ir klausiu, kodėl aš?“
Ir girdžiu balsą: „Nieko asmeniška, tiesiog pasipainiojo tavo pavardė.“
Prieš kelias savaites Čarlzas Šulcas paskelbė, jog daugiau nebepieš
Riešutėlių istorijų, nes turi susikaupti vėžio gydymui.
2000 METŲ SAUSIO 3 D.
Po chemoterapijos jis pasijuto silpnai ir nusprendė pasitraukti.
Aiškiai prisimenu, kaip pasakė: „Nebegaliu daugiau piešti.“
Vieną dieną mes kalbėjome apie paskutinės serijos kūrimą.
Jis sėdėjo už poros metrų nuo manęs,
pažvelgė į mane, nusijuokė ir tarė:
„Esu nupiešęs gana juokingų dalykų.“
Matėsi, kaip jis liūdėjo
supratęs, kad daugiau nebegali piešti.
Paskutinė komikso serija išeis sausio 3 d.,
kaip ir šis mūsų interviu.
Ar jau suvokėte faktą, kad daugiau piešti nebegalėsite?
Suvokiau tik tada, kai parašiau...
BRANGŪS DRAUGAI...
...„Likite sveiki, brangūs draugai“ ir panašiai.
Tada, pačioje pabaigoje aš parašiau jo vardą, savo vardą.
Parašiau...
Tikriausiai apsiašarosiu.
Parašiau...
ČARLIS BRAUNAS, SNŪPIS, LINAS, LIUSĖ...
KAIP GALĖSIU JUOS PAMIRŠTI...
...Čarlis Braunas, Linas ir taip toliau.
Ir staiga pagalvojau:
„Vargšas berniukas, jis taip ir nepaspyrė to kamuolio.“
Sparkis mirė 2000 m. vasario 12 d.
Tą pačią dieną,
kai buvo išspausdinta paskutinė jo Riešutėlių serija.
Jis mirė tą pačią dieną,
kai buvo išleista paskutinė jo serija.
Manau, tai parodo, kaip giliai jo siela buvo susieta
su tų nuostabių personažų sielomis, kuriuos jis sugalvojo.
Juk jis ir buvo tie personažai.
Nuostabu. Jis mirė darydamas tai, ką labiausiai mėgo.
Kiekvieną mielą dieną jis pasakojo savo asmeninę istoriją.
Manau, gerbėjai tai suprato. Jie tai jautė.
Juokingi, įsimintini, nuostabūs komiksų herojai.
Kuriuos gali tik mylėt ir brangint,
ir mokytis gerų gyvenimo pamokų.
Tai - jautriausias pasakojimas apie žmoniją.
Apie žmoniją ir jos kvailumą.
Apie žmoniją be žiaurumo.
Manau, to labai reikia šiuolaikiniam pasauliui.
Mes galim nesutikti vienas su kitu.
Mes galim būt tokie pikčiurnos kaip Liusė.
Galim būti tokie nepasitikintys kaip Čarlis Braunas.
Manyti, kad filosofija - svarbiausia, kaip Linas.
Tačiau iš tiesų visi mes - susiję.
Ir šių vaikų pokalbiai
atliepia visų mūsų širdyse.
Dvidešimt metų po to, kai Čarlzas Šulcas
nupiešė paskutinę Riešutėlių seriją,
jo kūryba ir personažai
vis dar mėgiami ir pripažįstami visame pasaulyje.
Kaip Tomas Sojeris, Heklberis Finas,
Riešutėliai giliai įsirėžę į Amerikos populiariąją kultūrą.
Komikso žmogiškos emocijos vis dar jaudina mus.
Ir jaudins amžinai.
Ikoniškas ir nesenstantis pasakojimas,
kuriame save gali pamatyti kiekvienas žmogus, ir dėl to mėgiamas.
Mano anūkai skaitys Riešutėlius.
Čia - Čarlis Braunas.
Ar norite ką pasakyti tiems, kas skaitė Riešutėlius
pastaruosius 50 metų?
Neįtikėtina, jog jiems patiko tai, ką aš dariau.
Aš tik stengiausi, ir tiek.
Kur buvai, Čakai? Aukis pačiūžas.
Smagu tave matyti, Čarli Braunai.
Paskubėk, Čarli Braunai. Susikibkime.
Nieko nėr geriau už pirmąjį metų sniegą.
RIEŠUTĖLIŲ AUTORIUS ČARLZAS M. ŠULCAS
AČIŪ TAU, SPARKI. AMŽIAMS LIKSI MŪSŲ ŠIRDYSE.
Išvertė Egidija Tučkuvienė