Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Må vi skrive et essay?
Fem hundre ord om hvem vi er?
Jeg aner ikke hvem jeg er. Hvordan skal jeg komme på 500 ord?
Det vil ta evigheter.
Frist om én uke? Jeg gremmes.
Jeg kunne ikke fått et verre tema: meg.
Du bekymrer deg for mye, Charlie Brown.
Gode gamle Charlie Brown.
Den elskelige taperen som ser ut til aldri å vinne.
Du har sikkert hørt om ham. Du har definitivt sett ham.
Han har vært overalt.
I aviser og bøker, filmer og tv.
Han har vært over hele verden og oppe i luften.
-Og han har vært på månen. -Jeg gremmes, Charlie Brown.
Det føles som om Charlie Brown, hunden hans Snoopy
og resten av Knøttene alltid har vært her.
Linus er jeg spesielt glad i.
-Favoritten min er Linus. -Jeg er en Fredrikke-fan.
Det var utrolig hvor mye Franklin betydde for meg.
Min favoritt fra Knøttene er Pernille.
-Ja, og Snoopy. -Selvfølgelig liker jeg Snoopy best.
I 70 år har Knøttene vært en del av livet vårt.
Knøttene er en egen planet.
Publikum er verden.
Den appellerer til alle, og derfor er den et så stort fenomen.
Knøttene er kanskje et globalt ikon,
men hovedpersonen er fortsatt gode gamle Charlie Brown.
Jeg elsker Knøttene, og jeg elsker Charlie Brown.
Jeg elsker Charlie Brown.
Jeg følte så mye likhet med Charlie Brown.
Men hvem er Charlie Brown egentlig?
Og hvor kom han fra?
Hvorfor skulle noen bry seg om hvem jeg er? Jeg er ikke spesiell.
"Hvem er du, Charlie Brown?"
FORTALT AV LUPITA NYONG'O
Lenge før det var en gutt som het Charlie Brown,
var det en mann som het Charles Schulz, som drømte om å bli tegneserietegner.
Jeg drømte om å ha en tegneseriestripe.
Jeg tror jeg har drømt om dette siden jeg var rundt seks år.
Nesten fra det øyeblikket han ble født,
virket Charles Schulz skjebnebestemt til å drive med tegneserier.
Da han var en baby…
TEGNESERIETEGNER
…kalte en av onklene ham Spark Plug, etter hesten i en tegneseriestripe.
Så alle kalte ham Sparky.
Han var enebarn,
og han var den lille ungen ingen egentlig snakket med.
Han var så veldig sjenert.
TIDLIGERE DIREKTØR
Når han og moren gikk på gaten i Saint Paul, gikk han med hodet senket.
Sjenerte lille Sparky gjorde det så bra på skolen at han hoppet over en klasse.
Men det var ikke så bra som det hørtes ut.
Han var ett år yngre enn de andre i rommet,
og når man er barn, betyr det mye.
FORFATTER/GRAFISK DESIGNER
Og det var vanskelig å holde følge med de eldre. Han hadde det trist.
Han følte at han ikke betydde noe for de andre på skolen.
CHARLES SCHULZ' ENKE
Etter skolen likte Sparky å henge i farens barbersalong.
"Når jeg er veldig ensom, drar jeg til fars barbersalong.
De spør alltid om jeg kommer for å barbere meg."
Men selv det hadde en ulempe.
Når jeg gikk dit og han jobbet med meg,
var det pinlig når han kanskje var halvferdig med hårklippen min,
og en veldig god kunde kom inn.
Og han sa: "Kan du sitte der og vente? For jeg må ta meg av denne mannen."
Det var så pinlig å sitte på benken med en halv hårklipp.
Mot slutten av barneskolen
begynte selv Sparkys gode karakterer å bli dårligere, og han kjente seg mislykket.
Jeg tror det var i åttende klasse at alt falt sammen.
Jeg mislyktes i alt jeg kunne mislykkes i.
Et sted der Sparky fant glede,
var i tegneboken sin.
Han tegnet hele tiden, og han drømte om at han en dag ville lage tegneserier
som de han leste i avisen.
Vi abonnerte på to aviser i Saint Paul, og på lørdag kveld
kjørte faren min til den lokale kiosken
og kjøpte de to Minneapolis-avisene så vi fikk fire tegneserier å lese.
Det var det livet handlet om for meg.
Fem hundre ord om hvem jeg er. Hvem er jeg, Snoopy?
Jeg er sønn av en barberer.
Jeg liker baseball. Jeg går på skolen. Jeg prøver å komme meg gjennom dagen.
Denne oppgaven er umulig.
Du ville ikke forstått det, Snoopy. Du må aldri gjøre noe vanskelig.
Sitt, bli, rull rundt.
En hunds liv er så lett.
TRAMP TRAMP
"Sparky drar ut i krigen!"
I 1942 ble Sparky innkalt til militærtjeneste.
"Hva skjer når du blir innkalt?"
"De sender deg et sted."
"Det var det jeg var redd for."
Det var hjerteskjærende for Sparky å dra hjemmefra.
Han sto moren nær, og hun hadde vært syk lenge.
Sparky fikk aldri vite hvor syk moren var.
Og at hun neppe ville klare seg.
Han kjente seg veldig utelatt og isolert på grunn av det.
Den kvelden jeg måtte melde meg i Fort Snelling
i Minnesota, sa hun: "Jeg synes vi skal ta farvel,
for vi vil neppe se hverandre igjen."
Og så dro jeg.
Han ble veldig deprimert, tydelig rystet
når han snakket om morens død.
Det fikk ham til å gråte.
Det ga ham nok noe han tenkte på hele livet.
"Det er veldig rart.
Du kan rusle av gårde uten å tenke på noe spesielt.
Plutselig kommer du på en du holdt kjær, som du mistet…
Ten-hut!
Jeg skjønner ikke hvordan jeg overlevde den tiden.
Det er lenge siden,
men sånne ting glemmer du aldri.
Unge Sparky hadde aldri tilbrakt en eneste natt hjemmefra.
Men under krigen
reiste han helt til Frankrike og Tyskland.
Gjennom hele tjenesten hadde Sparky ofte hjemlengsel og var ensom,
så han tegnet, akkurat som han gjorde som barn.
Han hadde med tegneboken overalt han dro.
"SOM VI VAR" AV SPARKY
Og da krigen var over, kom han hjem enda mer bestemt
på å bli tegneserieskaper.
Storebror, jeg trenger hjelp med matteleksa.
Ser du ikke at jeg er opptatt med å skrive essay?
Hva handler det om?
Det handler om hvem jeg er.
Hvem du er? Det kan jeg fortelle deg.
Du er storebroren min.
Og du er en dårlig storebror
hvis du ikke hjelper meg med matteleksa.
Her. Se på dette.
Jeg gremmes.
Greit. Hvis du har to epler og jeg gir deg tre til,
hvor mange epler har du?
Hvem bryr seg?
Jeg har aldri spist mer enn ett eple om gangen.
Og hvem er det som deler ut alle de eplene?
Essayet må visst vente til senere.
Sparky ville bli tegneserieskaper mer enn noe annet.
Akkurat som Charlie Brown, fortsatte han å prøve.
Og akkurat som Charlie Brown, fortsatte han å feile.
Jeg kunne sende ti tegninger til The Saturday Evening Post.
Mens de var ute, jobbet jeg med tegneseriestripen min.
Og når jeg sendte stripen, startet jeg med noe annet.
Sparky fikk noen tegninger publisert,
men Charlie Brown eller Snoopy var ikke med ennå.
Man tror at det første salget
vil åpne alt for deg, men det fungerer ikke sånn.
Jeg solgte to eller tre, og så fikk jeg ikke solgt noen på månedsvis.
I fem år prøvde og feilet Sparky.
Så begynte han å innse noe.
Han tegnet en tegneseriestripe kalt Li'l Folks,
som hadde med en karakter kalt Charlie Brown…
FILMSKAPER
…og en hund som ikke så helt ut som Snoopy, men var nær nok.
Jeg oppdaget smått om senn at når jeg tegnet små barn,
virket det som det var den typen tegninger redaktørene likte best.
Omsider slo arbeidet hans an.
Og en dag i 1950
publiserte Sparky sin første Knøttene-stripe.
DET STARTER I DAG KNØTTENE
Den første stripen som ble trykket, hadde tre karakterer.
En av dem var en jente som het Petra, og en annen var en gutt som het Shermy.
Og Charlie Brown var med. Han kom gående foran dem.
Der er han. Der går Charlie Brown. "Gode gamle Charlie Brown."
Og så fort han er borte, sier han: "Jeg fordrar ham ikke."
Det er så…
Det er så slemt.
TEGNESERIESKAPER
Men sånn er barndommen.
Barn er røffe. Måten barn behandler hverandre på…
SKUESPILLER/PRODUSENT
…er med på å fortelle deg at du må bygge rustningen din.
Og så må du bruke resten av livet
på å huske å ta av deg rustningen.
Snart falt folk over hele USA
for gode gamle Charlie Brown.
Her er en karakter jeg føler likhet med…
FILMSKAPER
…som åpenbart er like nerdete eller like lite akseptert som jeg er,
eller som jeg føler meg. Det var viktig.
FORFATTER
Vi så Charlie Brown bli mobbet.
Du heiet på Charlie Brown fordi han var så smertefullt menneskelig.
Han går på når det blir tøft.
SKUESPILLER
Han reiser seg og prøver igjen. Det synes jeg er kult.
SKUESPILLER
Sparkys drøm ble endelig oppfylt,
han klarte det ved å være seg selv.
Alt dette med Charlie Brown.
Det er minner om min egen fæle tid.
Jeg tror Charlie Brown er litt av det vi alle har inni oss.
Mest meg. Jeg er Charlie Brown.
Linus,
hvordan skal jeg komme på 500 ord om meg selv?
Det er ingenting ved meg som er verd å skrive ned.
Denne oppgaven er faktisk en flott mulighet for deg, Charlie Brown.
En mulighet til hva?
Det er en sjanse til å stille deg selv noen av livets essensielle spørsmål.
Hvem er jeg? Hvorfor er jeg her? Hva er mitt formål i verden?
Jeg gremmes. Hvordan skal jeg finne ut av alt det?
Vel, Charlie Brown, når jeg står overfor vanskelige spørsmål,
vender jeg meg til historiens store tenkere.
Den spanske forfatteren Miguel de Cervantes skrev:
"Fortell meg hvem du omgås, og jeg skal fortelle deg hva du er."
Hvem jeg omgås? Hva betyr det?
Det betyr at du bør se på vennene dine.
De du tilbringer tiden med. Kanskje de kan hjelpe deg.
Jeg vet ikke, Linus. Det virker umulig.
Opp med humøret, Charlie Brown.
Du har en uke på deg til å finne svarene på livets mest fundamentale spørsmål.
Sparky sa alltid at han lignet mye på Charlie Brown,
men det er faktisk litt av Sparky i nesten alle Knøttene-karakterene.
Han var den personen…
TEGNESERIESKAPER/ KREATIV LEDER
…som du håpet at skaperen av Knøttene var.
Han er alle disse karakterene i én person.
Linus er den filosofiske delen av Mr. Schulz.
Har filosofien, har noe å si.
Han er forsiktig filosofisk. Det var sånn Sparky var.
Linus stiller de store spørsmålene
om meningen med livet og vår plass i universet og hvordan alt hører sammen.
"Livet er vanskelig, ikke sant, Charlie Brown?"
Jeg tror jeg følte likhet med Linus fordi… Vel, jeg hadde en koseklut.
Og jeg pleide også å gå rundt med en blå klut,
så jeg føler likhet med ham.
Jeg hadde også en koseklut.
Jeg pleide å stå foran vask/tørk-maskinen
på selvbetjeningsvaskeriet mor brukte
og gråt under vaskesyklusen, og så gråt jeg under tørkesyklusen.
Så alle kalte meg Linus.
SMEKK!
Linus kan være veldig smart. Han kan være dum.
Han kan være uskyldig. Og allvitende.
Personligheten hans kan brukes til alle mulige ideer.
Linus og Charlie Brown viste den søte siden ved Sparkys personlighet.
Men Linus' storesøster…
Sofie er virkelig slem.
"Du er en veldig kjedelig person, Charlie Brown."
Og høylytt og litt skremmende.
Sofie er morsom, men hun er slem.
De fleste av oss misliker Sofie fordi hun er så slem.
Men samtidig er hun så overdrevet slem at det er morsomt.
Alle vet hva Sofie med fotballen betyr.
Charlie Brown løper, og Sofie drar bort fotballen…
SKUESPILLER
…og han skriker og faller på rygg.
HUN GJORDE DET IGJEN!
Klassisk.
-UGH! -HA!
DUNK!
Hvilken av karakterene står meg nærmest?
Jeg liker alle fordi hver av dem nok har litt av meg i seg.
Den sarkastiske delen av meg tilhører Sofie.
Den svake delen av meg tilhører Charlie Brown.
JEG ORKER DET IKKE
Og drømmeren tilhører selvsagt Snoopy.
Snoopy.
Mens Charlie Brown og de andre barna var litt som Sparky selv,
var det ingen grenser med Snoopy.
Snoopy var en hund som nektet å være hund,
og han var veldig strebende.
Herregud. Jeg elsker Snoopy. Han er så søt og morsom.
Alle elsker Snoopy fordi han representerte det jeg tror alle ønsket å være.
Du tenker: "I dag skal jeg leke at jeg er et flygeress i krigen.
I morgen skal jeg leke at jeg er en filmstjerne." Uansett hva.
Snoopy lever sitt eget liv og har alle disse fantasiene.
Men selv Snoopy kom fra et sted i Sparkys liv som var ekte.
Snoopy er basert på en hund jeg hadde
da jeg var rundt 13 år.
Snoopy spilte hockey og sto på skøyter fordi Schulz også gjorde det.
STRAFFEBOKS
Som med alle de beste skaperne, er det mye av ham selv i arbeidet
som du på en måte kan se i det karakterene snakker om
og det de er fans av.
Jeg må få god karakter på essayet.
Kanskje jeg skal snakke med en profesjonell.
PSYKIATRISK HJELP 5 KR DOKTOREN ER INNE
Hei, Charlie Brown. Hva er problemet i dag?
Jeg sliter med å skrive essayet mitt, Sofie.
Kan du hjelpe meg?
Absolutt. Jeg har faktisk tenkt mye på deg og svakhetene dine.
Svakhetene mine? Jeg vet ikke om det vil hjelpe meg med…
Hør her. Det fins ingen bedre måte å lære om hvem du er på
enn å få dine mange feil påpekt av en profesjonell.
Mine mange feil?
Nettopp.
Og jeg har laget et system som jeg tror du vil finne veldig opplysende.
Finn deg til rette, Charlie Brown.
Jeg har her noen hundre lysbilder for å illustrere dine feil og svakheter.
Lys, takk.
La oss starte med dine tidlige år.
GODE GAMLE CHARLIE BROWN.
Som du ser, helt fra starten
var du ikke særlig godt likt.
JEG FORDRAR HAM IKKE!
Du ble aldri populær.
Du kunne aldri måle deg med de jevnaldrende.
Ser du?
Følg med nå.
Hvis vi går dypere, ser vi at det er et mønster,
et mønster av gjentatte fiaskoer.
BANG!
Under din ledelse
har baseballaget ditt tapt alle kamper dere har spilt.
Vi har vunnet noen ganger.
Ja, men det var da du brakk armen.
Vi fortsetter med sport.
Du har aldri noensinne klart å sparke en fotball.
Ser du?
Selv når du ikke spiller lagsport, mislykkes du.
Du mislykkes alene og med andre.
La oss ta en titt på valentinsdagen.
FILLERN!
Det er nok! Jeg orker ikke mer.
Jeg håper jeg hjalp deg med essayet. Du kan vente deg en spesifisert regning.
Fiasko, fiasko, fiasko.
SUKK
Sparky fikk de fleste ideene til Charlie Brown fra sin egen barndom.
Men da han fikk egne barn,
begynte deres barndom å finne veien til Knøttene.
Jeg får nok flere ideer av å se på mine egne barn
enn jeg har lyst til å innrømme.
Bare det å se de små kranglene de har og sånne ting,
har gitt meg mange ideer.
Jeg mener at det eneste som virkelig rører oss innen underholdning,
er når det kommer fra et veldig særegent synspunkt.
Og det eneste synspunktet en skaper har, er sitt eget.
Selv som barn var jeg vel vitende om det faktum
at det er en mann et sted i USA
som sitter ved et stort, skrått skrivebord, og han har kone og barn.
Og han står opp, tegner Snoopy, og så drar han på skøytebanen.
En av guttene laget modellfly, og han viste meg den nyeste modellen.
Plutselig slo det meg, hvorfor ikke plassere Snoopy på hundehuset
og la ham leke at han er et flygeress i første verdenskrig?
Han hørte på Craig, den andre sønnen, en dag,
og en ung mann gikk forbi, og Craig sa:
"Den fyren oppfører seg som Joe Cool."
Og Joe Cool startet.
Alt i tegneseriestripen hadde noe som var personlig for Sparky.
Hvis han skrev om en symfoni Schrøder spilte,
var det en symfoni han elsket.
JEG GREMMES!
Han brukte mye fra sitt eget liv.
Du lurte på hva han observerte om du var sammen med ham.
Jeg husker at jeg kalte ham bamsen min. Snart var det i tegneseriestripen.
"Og dette er et spesielt et fra bamsen min."
Og det ble noe som Sally…
GOD VALENTINSDAG, BAMSEN MIN!
…plaget Linus med.
"Jeg er ikke bamsen din."
"Pigpen, Lasse Vasse." Hva betyr det for deg?
"Pigpen" kom fra en venn av meg som kalte barna sine morsomme ting.
Den lille gutten hans løp rundt i stua, og han sa: "Gå og legg deg, Pigpen."
Og jeg tenkte at det ville bli et godt navn på en karakter.
Her er en karakter som virker som han ville bli gjort til latter.
Og iblant kommer andre karakterer bort og sier: "Du skulle skamme deg."
"Vet du hva han ligner på?" "Hva da?"
"En levende jordhaug."
Og han bryr seg ikke om det. Det er en verdighet over Lasse Vasse.
Som en ung transungdom,
tror jeg det var noe jeg ble tiltrukket av.
Sofie var ikke til særlig hjelp.
Jeg tror jeg trenger en vurdering til.
Nittisju, 98, 99, 100.
Min tur.
Lasse Vasse!
Du søler til alt.
Hei, Charlie Brown. Vil du hjelpe meg å lage sølekaker?
Jeg tror ikke jeg kan det, Lasse Vasse. Jeg må jobbe med et skoleprosjekt.
Hei! Kom og hopp tau med oss.
Å, nei. Den lille rødhårete piken kommer.
Hva er i veien, Charlie Brown?
-Hun må ikke se meg. -Hvorfor ikke?
Hva om hun ikke liker det hun ser?
Jeg tror det er viktigere hvordan du ser på deg selv.
Jeg liker meg selv uansett hva folk mener.
Gjør du det? Selv om de synes du er… skitten?
Jeg ser ikke på meg selv som skitten. Jeg ser på meg selv som en del av historien
dekket av tidens støv og skitt.
Jeg har nok ikke din selvtillit, Lasse Vasse.
Jeg må gå før den lille rødhårete piken ser meg.
Stakkars Charlie Brown.
Akkurat som Charlie Brown,
hadde også Sparky sin egen lille rødhårete pike i virkeligheten.
Som ung mann møtte Sparky Donna Wold, den lille rødhårete piken,
og han ble hodestups forelsket i henne.
Donna var forlovet med en brannmann,
og hun var usikker på denne brannmannen.
Hun slo opp med ham og ble sammen med Sparky.
Jeg hadde store håp om at hun ville gifte seg med meg.
Men det gjorde hun ikke.
Jeg tror han tenkte: "Hvis jeg jobber hardt nok,
hvis jeg er ditt og jeg er datt…
Da glemmer hun brannmannen og blir hos meg."
Men, nei, hun bestemte seg og giftet seg med brannmannen.
Jeg ga henne all min kjærlighet, mitt hjerte, og hun gikk fra meg.
JEG VET AT INGEN LIKER MEG.
Jeg taklet det ikke særlig bra. Jeg drømte om det i årevis.
Det var kvinnen han ville gifte seg med.
Denne historien er så Charlie Brown.
-POST -FLIPP!
Charlie Brown var ikke den eneste i gjengen
som mislyktes med kjærlighet.
Knøttene er en verden av ubesvart kjærlighet.
Sofie lengter etter Schrøder.
Det fikk meg alltid til å le, for han var alltid… "Nei."
TEGNESERIETEGNER
Sally vil ha Linus.
På et tidspunkt vil Pernille på en måte ha Charlie Brown.
Så det er en ubrutt kjede av at barna
har hjerter fulle av kjærlighet, og kjærligheten… gjengjeldes nesten aldri.
Hans lengsel etter den lille rødhårete piken
var så… så gjenkjennelig for meg,
for jeg var alltid vilt forelsket
i en jente på skolen, som jeg aldri våget å gå nær.
Og det er mye av: "Dette blir dagen da jeg gjør det
og snakker til den lille rødhårete piken."
"Dette blir dagen." Og det skjer aldri.
KJÆRLIGHET FÅR DEG TIL Å GJØRE RARE TING.
Du er så talentfull, Schrøder.
Tror du musikken er grunnen til at folk liker deg?
Det er mulig, Charlie Brown, men det er litt ironisk
siden noe av det jeg liker best ved å spille musikk, er ensomheten.
Det er som om musikken representerer den du er.
Jeg lurer på hvilken musikk som ville representert den jeg er.
Hvordan går det med essayet? Hjalp lysbildevisningen min?
Hei, Schrøder. Har du savnet meg?
Gjennom årene vokste og forandret Knøttene seg, akkurat som Sparky gjorde.
Og det handlet ikke alltid bare om å være morsom.
Mine egne barn vokste opp, og stripen ble mindre barneorientert.
Stripen er blitt mer abstrakt,
og barna er bare karikaturer av hva de voksne er
og de voksnes problemer og det voksne virkelig sier.
Det er en søt tegneserie, morsomme karakterer, morsomme øyeblikk.
Men den er også dypere.
Karakterene er så komplekse, og de snakker om menneskelige følelser
og kjensler, å være menneske.
Jeg tror han var en av de beste når det gjaldt å fange sinnsstemningen.
Han fanget landets sinnsstemning.
Jeg føler at han lette etter sannheten…
TENNISSPILLER/AKTIVIST
…og fortalte sannheten.
Sparky ville at verden skulle være lik for alle, og det er hans sannhet.
Sent på 1960-tallet skapte Sparky Pernille,
en uavhengig jente som bodde sammen med en enslig forelder,
som brøt skolens klesregler ved å bruke sandaler og shorts.
Hun var så annerledes. Hun var ikke den stereotypiske kvinnelige karakteren
du så på tegneseriesiden.
Hun var fullstendig sin egen person.
Hun er bare så unik, og hun er komfortabel med å være unik
og naturlig.
Pernille får elendige karakterer.
Hun sovner stadig i timen.
Men hun er god til å kaste.
Og hun slår Chucks baseballag hver eneste gang.
Noen ganger med 100-1.
Sportsglade Pernille
var delvis inspirert at Sparkys venn Billie Jean King,
en av tidenes største tennisspillere.
Man så kvinnene, jentene, i sport,
noe som jeg, som jente, tenkte: "Det er flott."
Sparky var feminist.
I Knøttenes verden
sørget Sparky alltid for at jentene var like sterke,
og ofte sterkere enn guttene.
SI IFRA!
Tegneseriestripene har speilet vår kultur.
Og det er mulig at Pernille representerer en ny trend blant barn
til å være mer uavhengige og å si ifra.
"Her kommer jeg, gutt. Stopp meg om du kan!"
SMOKK!
BORTE 12
HJEMME 00
Ja!
God kamp, Chuck.
Men du så litt distrahert ut her oppe.
Det er rart at laglederen ikke tok deg av banen.
Han er laglederen, sjef.
Går det bra, Charlie Brown?
Det er denne skoleoppgaven.
Jeg må finne ut hva som er meningen med livet mitt.
Oi, Chuck, det er ikke småtterier.
Jeg er glad for at læreren vår ikke ga oss lekse.
Vi har hatt lekser hver dag denne uken, sjef.
Meningen med livet er noe folk alltid har undret seg over, Charlie Brown.
Bestefaren min sa alltid at det viktigste formålet i livet
er å gi og få kjærlighet.
Han pleide også å sukke mye.
Jeg vet ikke om noen vil kunne elske meg.
Jeg ba Sofie om hjelp, men hun fortalte bare hva som er galt med meg.
Er det noe som er riktig med meg?
Absolutt, Chuck. Du har mange gode kvaliteter.
Har jeg det? Som hva, for eksempel?
Vel, du er veldig snill.
Og du er sjenerøs.
Og ikke glem hjelpsom. Du er veldig hjelpsom, Chuck.
Wow. Snill, generøs og hjelpsom. Takk, dere.
Hei, Sofie. Vet du hva?
Du tok feil. Jeg er snill, sjenerøs og hjelpsom.
Så klart at de sa det, Charlie Brown.
Du er snill fordi det er så lett å slå kastene dine.
Du var sjenerøs nok til å gi dem så mye tid til å løpe.
Og du hjalp dem å vinne kampen.
Du høres ut som bestefaren min, Charlie Brown.
Franklin Armstrong var en av de siste hovedkarakterene
som ble med Knøttene-gjengen.
Og da han kom, forandret han stripen for alltid.
Jeg gikk i åttende da Franklin dukket opp i Knøttene.
Jeg husker at jeg tenkte: "Wow." Her var det en svart karakter.
Her var det et svart barn.
Jeg leser en tegneseriestripe, og plutselig er det et barn der
som ser ut som meg.
Det virker kanskje ikke som noe stort i dag, men i 1968
var svarte og hvite barn som lekte sammen veldig stort.
Da han tok med Franklin i stripen, var det 1968,
og byene brant fordi dr. King var blitt drept.
Dr. Martin Luther King,
den ikkevoldelige apostelen i borgerrettsbevegelsen,
er blitt skutt i Memphis i Tennessee.
En kvinne kontaktet Sparky. Hun het Harriet Glickman.
Hun sa: "Det er på tide at du, Mr. Schulz, som har denne plattformen,
gjør noe."
Hun sa: "Jeg synes du skal ta med et svart barn i Knøttene."
Han sa: "Jeg kan ikke. Jeg vet ikke hvordan det er å være et svart barn."
Så Harriet Glickman ba vennene sine, Kenneth Kelly og Monica Gunning
som også var svarte, og også var foreldre, om å skrive til Schulz.
På den tiden var det nesten ingen fargede i tegneserier,
og Sparky skjønte hva det kunne bety for alle barn
om han hjalp til med å forandre det.
Han ville gjøre noe meningsfylt,
noe som faktisk sa noe.
Man fikk en følelse av at han var en rettferdig person.
Og etniske ulikheter er ikke rettferdighet.
Jeg holdt Franklin igjen lenge
fordi jeg følte at jeg ikke var i stand til å representere ham.
ÉN, TAKK
Og jeg ville ikke virke nedlatende.
Jeg prøvde å gjøre det uten fanfare.
Den lille hendelsen da han dukket opp, var to små gutter som møttes på stranden.
Og de oppdaget at begge likte å lage sandslott.
Det spiller ingen rolle at én er svart og én er hvit.
"Se her, Charlie Brown.
Det er et ekte sandslott."
Aviser truet med å fjerne stripen.
Og han sa: "Greit, fjern den." Og så gjorde de ikke det.
Og så sa de: "Bare ikke vis dem sammen på skolen."
Og selvfølgelig var det akkurat det han gjorde.
Det interessante med Franklin
var at du ikke husker personligheten hans annet enn at han virket ganske alvorlig.
Han var et alvorlig barn som man nesten får følelsen av, igjen,
når man ser tilbake som voksen,
at byrden, nesten, ved å være et svart barn i en hvit verden,
selv om det var en tegneserieverden,
tynget ham.
Han visste at alle så på ham.
Kanskje det er mitt formål i livet, å mate en hund.
Jeg kan vel ikke utsette det lenger.
Jeg må begynne å skrive.
MITT LIV SOM HUND
DET VAR EN MØRK OG STORMFULL KVELD…
Hvem er jeg? Hvem er jeg?
Dette er håpløst.
Kanskje jeg bør trekke litt frisk luft.
Noe av det største som har skjedd
med Charlie Brown og vennene hans, var da de ble brakt til liv på tv
med Jul med Knøttene.
Moren min timet kjøpet av vår første farge-tv…
TEGNESERIESKAPER
…så jeg kunne se julefilmen i farger.
Det var et stort øyeblikk for meg.
Hver jul ser vi den sammen og drikker varm kakao,
og det er veldig morsomt.
Jeg feirer ikke jul. Jeg er jøde. Jeg hater julen.
Den betyr ingenting for meg. Julen betyr ingenting for meg.
Men Jul med Knøttene… Kan det bli bedre enn det?
Jul med Knøttene var en stor hit,
og snart var det en Knøttene-spesial til nesten alle høytidene.
Jeg feiret ikke tradisjonelle høytider som barn.
Jeg var sikkert på jobbreise.
Så for meg
var de spesialene markeringen jeg ikke hadde i et tradisjonelt hjem av:
"Det er denne høytiden. Det er denne tiden av året."
Jeg husker da halloween-spesialen gikk,
gresskar-spesialen,
og den vitsen var: "Hva fikk du?"
"Jeg fikk et eple." "Jeg fikk en sjokolade." Charlie Brown…
Jeg fikk en stein.
Greit. La oss ta det fra starten igjen.
Fem, fire, tre, to… Motorene er startet.
Høytidsspesialene var med på å gjøre Knøttene så populær
at NASA oppkalte Apollo 10-modulene etter Charlie Brown og Snoopy.
Vi er smigret over å være en del av programmet deres,
og ekstremt takknemlige.
Jeg ante ikke at alle disse underlige tingene ville skje,
som at Snoopy dro til månen.
Mottatt. Vi ser også likheten.
Virkelig noe av det mest rørende jeg har opplevd i livet.
VELKOMMEN HJEM! CHARLIE BROWN
Du må være en så ikonisk del av kulturen
for at de skal oppkalle en månelander etter deg.
Skjønner du? Kan du forestille deg å være så berømt?
Kan du forestille deg det? Det er vilt.
Men mens Charlie Brown og Snoopy dro ut i det ytre rom,
levde Sparky et rolig liv.
Han bygde en verden rundt seg
som var fylt med tingene han hadde elsket siden han var barn,
som en ishall
og en baseball-bane.
Han jobbet ikke i et studio. Det var en campus. Det var Disney-aktig.
Denne bygningen var en kafé, i denne bygningen var det hockey.
Jeg liker min daglige rutine med å stå opp og dra til ishallen.
og spise frokost og dra til studioet om morgenen.
Til syvende og sist
vil jeg heller sitte og tegne et morsomt ansikt enn gjøre noe annet.
Han sto opp om morgenen, kjørte ned bakken,
parkerte bilen på samme sted på andre siden av gaten.
Han spiste frokost i ishallen.
En engelsk muffins med druesyltetøy.
Så dro han på kontoret og satte seg ved skrivebordet og jobbet.
Han dro bokstavelig talt på kontoret og ventet på inspirasjon.
Jeg så ham aldri uten å arbeide.
Når vi besøkte ham, var han alltid i studioet.
Det var det han gjorde. Han elsket det.
Den avsides delen av studioet der han satt og skapte.
Det krever en solitær personlighet
som kan takle mange timer alene i rommet, timer alene i hodet.
Selv om han var så suksessrik, vet jeg ikke om han skjønte
hele dybden av kjærligheten og ømheten
folk følte for ham og karakterene.
Føler du deg ikke ubetydelig når du ser på alle disse stjernene,
Charlie Brown?
Jeg føler meg alltid ubetydelig, Linus.
Hvordan går det med oppgaven din?
Jeg har ikke skrevet et eneste ord.
Kanskje jeg bare er et null.
Jeg synes ikke du er et null, Charlie Brown.
Takk, Linus.
Men hva skal jeg gjøre? Essayet skal leveres i morgen.
Når jeg kjenner meg overveldet,
finner jeg iblant svarene ved stirre opp på himmelen.
Det fungerer ikke, Linus.
Hva ser du?
En masse stjerner, tenker jeg.
Men hva har det med oppgaven min å gjøre?
Vel, på noen måter er stjernene som deg.
Hvis du ser nøye etter, ser du at alle stjernene er forskjellige.
Alle varierer i farge, størrelse og hvor klart de skinner.
Men det er de forskjellene som skaper noe vakkert.
Akkurat som oss, Charlie Brown.
Hver av oss er unik,
men vi er en del av noe som er mye større enn oss selv.
Alle har et formål,
selv når det er vanskelig å vite hva det er.
Og det er glede å finne i reisen mot å finne ut av det hver dag.
Kanskje formålet ditt foreløpig er bare å være Charlie Brown.
Kanskje du har rett, Linus. Jeg får vel sette i gang.
Hvis det er håp for Charlie Brown, er det håp for oss alle.
I 1980 hadde Sparky tegnet Knøttene omtrent hver dag i 30 år.
Det er over 10 000 striper.
Og hele den tiden
tok han aldri ferie eller gikk over en eneste frist.
Du er som et ekorn som løper i et bur dag ut og dag inn.
Ingen ferier.
En tegneseriestripe er en helt unik form for underholdning.
Den lever med deg dag etter dag etter dag.
Du må være en maskin på den måten for å skrive det samme hver dag
uten å gjenta deg selv.
Mange tegneserieskapere ville gjøre blyanttegningen
og få noen andre til å legge på blekk.
Men han insisterte på å legge på blekk selv.
Han var stolt over at ingen andre enn ham rørte stripen.
Han gjorde alt arbeidet selv.
I juli 1981 begynte Sparky å få brystsmerter.
Han ble fraktet til sykehuset for å hjerteopereres.
Han var på sykehuset.
Han ba om et papirark for å se om han kunne tegne en karakter.
Han ville gjøre det med en gang for å sjekke at han fortsatt kunne tegne.
Og det kunne han, men det var annerledes.
Hånden hans skalv, så linjene ble skjelvende.
Og du kan se i de seneste stripene
at kantene er ganske ujevne.
Han sa: "Iblant skjelver hånden så mye
jeg må holde den opp for å tegne."
Jeg husker at jeg så ham tegne for eksempel Charlie Brown,
som er et stort, rundt hode.
Og hånden skalv, og han ble så sint.
Likevel sa han: "Jeg klarer regn." Som små streker,
som regn eller gress.
Han sa: "Det er sånn det ser ut nå. Det er fortsatt mitt arbeid."
Den skjelvende streken ble hans signaturtegning.
Det er fantastisk. Det ville ha ødelagt mange karrierer.
Men det brakte Knøttene til et nytt nivå,
og gjorde at vi kjente mer empati for både ham og karakterene hans.
Det forteller deg at han er villig til å ta sjanser.
Han sluttet ikke. Egoet hans sa ikke:
"Hvis jeg ikke kan tegne perfekt, vil jeg ikke gjøre det."
Det var hans vesen. Det var sånn han kommuniserte.
Det var sånn han levde.
Jeg liker å tro at jeg kan komme med noen løsninger iblant.
ÅH, NEI!
En av løsningene er vel, som Charlie Brown, å prøve igjen.
Han gir aldri opp. Om noen burde gi opp, er det ham.
God morgen, Charlie Brown. Hvordan gikk det med essayskrivingen?
Jeg var oppe hele natten, men jeg skrev det ferdig.
-Kanskje jeg får en A. -Det ville vært fint.
Men livets belønninger manifesterer seg ofte på uvanlige måter.
Jeg vet ikke helt hva det betyr, Linus.
Men hvis jeg får en A, ville det jammen vært uvanlig, ja.
Essayene er blitt rettet. Jeg lurer på om jeg endelig fikk en A.
Jeg holder ikke ut spenningen.
C minus? Jeg gremmes.
Jeg fikk A.
Læreren roste skriveferdighetene og de perfekte margene.
Jeg kan ikke tro det, Linus. Alt det arbeidet for en C minus.
Opp med humøret. Karakterer er ikke en målestokk for ens verdi.
Dessuten kan et ekte kunstverk bare dømmes over tid.
Vel, det er vel noe å se fram til.
"Iblant ligger jeg våken om natten og spør: 'Hvorfor meg?'
Så svarer en stemme: 'Ikke noe personlig, navnet ditt dukket bare opp.'"
For noen uker siden fortalte Charles Schulz at han slutter å tegne
Knøttene for å konsentrere seg om behandlingen for endetarmskreft.
3. JANUAR 2000
Han var svak etter cellegift og avgjorde at han ville pensjonere seg.
Jeg husker tydelig da han sa: "Jeg kan ikke tegne stripen lenger."
Han kom inn en dag, og vi snakket om å gjøre den siste stripen.
Han satt noen meter fra meg,
og han så på meg og lo litt, og så sa han: "Jeg tegnet jammen noen morsomme ting."
Og man kunne kjenne hvor trist han var
fordi han visste at han ikke ville klare å tegne den lenger.
Den siste stripen kommer den 3. januar, den dagen dette innslaget blir sendt.
Har det sunket inn at du ikke kommer til å gjøre dette mer?
Det sank ikke inn før jeg skrev en slags…
KJÆRE VENNER…
…en "Adjø, mine venner"-greie.
Og til slutt skrev jeg navnet hans, navnet mitt.
Og det sto…
Og jeg begynner nok å gråte.
Det sto, vel…
HVORDAN KAN JEG NOENSINNE GLEMME DEM…
…det var Charlie Brown, Linus og så videre.
Og plutselig tenkte jeg…
"Den stakkars gutten. Han fikk aldri sparket fotballen engang."
Sparky døde 12. februar 2000.
Den samme dagen
som den siste Knøttene-stripen ble publisert.
Den dagen han døde…
NEI, JEG TROR HAN SKRIVER.
…var den dagen den siste stripen kom ut.
Jeg synes det sier noe om hvor forbundet sjelen han svar
til sjelen til de fantastiske karakterene han skapte.
Han var de karakterene.
Det er fantastisk. Han dør mens han gjør det han elsker.
Han var en som fortalte denne veldig personlige historien hver dag.
Og jeg tror fansen hans skjønte det. De følte det.
Disse morsomme, minneverdige, forunderlige tegneseriestripene.
Du kan elske dem og ta imot nyttig lærdom for livet samtidig.
Den handler om menneskelighet, og den er så skjør.
Den handler om menneskelighet og dens dumhet.
Den handler om menneskelighet uten ondskap.
Og jeg tror vi trenger det i verden nå.
Vi er kanskje ikke enige med hverandre. Vi er kanskje et petimeter som Sofie.
Vi er kanskje usikre som Charlie Brown.
Vi synes kanskje at filosofien vår er det viktigste, som Linus.
Men alle er sammen om dette.
Og samtalene som de små barna har,
rører oss alle i sjelen.
Tjue år etter at Charles Schulz tegnet
sin siste Knøttene-stripe,
blir arbeidet hans og karakterene han skapte
fortsatt hyllet verden rundt.
Akkurat som Tom Sawyer, Huck Finn,
er Knøttene dypt forankret i amerikansk populærkultur.
Det som rører oss, er de menneskelige følelsene i den.
Det vil aldri forandre seg.
Den er ikonisk og tidløs,
og alle i hele verden kan identifisere seg med den og elske den.
Barnebarna mine vil lese Knøttene.
Det er Charlie Brown.
Er det noe du vil si til de som har lest Knøttene
de siste 50 årene?
Det er… utrolig at de mener at det jeg lager, var bra.
Jeg gjorde bare mitt beste.
Hvor har du vært, Chuck? Finn skøytene dine.
Fint at du kom, Charlie Brown.
Skynd deg, Charlie Brown. Ta tak.
Ingenting er som årets første snøfall.
KNØTTENE SKAPT AV CHARLES M. SCHULZ
TAKK, SPARKY. ALLTID I VÅRE HJERTER.
Tekst: Evy Hvidsten