Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Måste vi skriva en uppsats?
Femhundra ord om vilka vi är?
Jag har ingen aning om vem jag är. Hur ska jag kunna skriva 500 ord?
Det kommer att ta en evighet.
Ska den vara klar om en vecka? Milda makter.
Jag kunde inte få ett värre ämne: Jag.
Du oroar dig för mycket, Karl.
Karl,
den älskvärda förloraren med ständig otur.
Du har nog hört talas om honom, och säkert sett honom.
Han har varit överallt.
I tidningar, böcker, filmer och tv.
Han har varit överallt i hela världen, och uppe i luften.
-Han har till och med åkt till månen. -Milda makter, Karl.
Det känns som om Karl, hans hund Snobben,
och resten av gänget alltid har funnits.
Jag har alltid gillat Linus mest.
-Min favoritkaraktär är Linus. -Jag gillar Woodstock.
Franklin har betytt mycket för mig.
Min favorit är Peppiga Pia.
-Ja, och Snobben. -Självklart gillar jag Snobben bäst.
I 70 år har Snobben funnits i våra liv.
Snobben och hans vänner är som en egen planet.
Publiken är hela världen.
Alla älskar dem, och det är därför det har blivit ett helt fenomen.
Snobben må ha blivit en global ikon,
men i centrum för det hela står fortfarande Karl.
Jag älskar Snobben, och Karl.
Jag älskar Karl.
Jag kände igen mig i Karl så mycket.
Men vem är egentligen Karl?
Och varifrån kom han?
Varför skulle någon undra vem jag är? Jag är ingen särskild.
"Vem är du, Karl?"
BERÄTTARRÖST: LUPITA NYONG'O
Långt innan det fanns en pojke som hette Karl,
fanns en man vid namn Charles Schulz, som hade drömt om att bli serietecknare.
Min dröm var att göra en egen tecknad serie
ända sedan jag var sex år gammal.
Nästan ända från födseln
verkade Charles Schulz vara som gjord för serievärlden.
När han var liten...
SERIETECKNARE, FOR BETTER OR FOR WORSE
...kallade hans farbror honom Spark Plug,
vilket kom från hästen Spark Plug, en seriefigur.
Så han kom att kallas Sparky.
Han var ensambarn,
och han var ett barn som inte ofta blev tilltalad.
Han var så väldigt blyg...
FÖRE DETTA CHEF CHARLES M. SCHULZ MUSEUM
...att när han och hans mamma var ute och gick i Saint Paul
gick han med nerböjt huvud.
Den blyge Sparky var så duktig i skolan
att han fick hoppa över en årskurs.
Men det blev inte som han väntat.
Han var ett år yngre än de övriga i klassen,
vilket är mycket när man är så liten.
FÖRFATTARE, GRAFISK DESIGNER
Och det var svårt att hänga med. Det var jobbigt för honom.
Han kände sig obetydlig för de andra barnen i skolan.
CHARLES SCHULZ ÄNKA
Efter skolan brukade han vara i pappans frisersalong.
"När jag känner mig ensam går jag till pappas frisersalong.
De frågar alltid om jag har kommit för att raka mig."
Men också det hade en negativ sida.
När han klippte mitt hår
var det genant, för var han mitt i min klippning
och en bra kund kom in
sa han: "Gå och sätt dig där borta
och vänta tills jag har tagit hand om honom."
Det var så genant att sitta där med en halv klippning.
När han gick i mellanstadiet
började hans goda betyg bli sämre,
och han kände sig misslyckad.
Jag tror att det var i åttan som allt rasade samman.
Jag misslyckades med allt man kunde misslyckas med.
En plats där Sparky kände lycka
var i sitt skissblock.
Han ritade hela tiden, och drömde om att teckna serier
som de han läste i tidningen.
Vi prenumererade på två tidningar, och på lördagskvällarna
brukade pappa köra till kiosken
och köpa Minneapolis två tidningar så vi fick fyra serier att läsa.
Det var mitt liv.
Femhundra ord om vem jag är. Vem är jag, Snobben?
Jag är son till en frisör.
Jag gillar baseball. Jag går i skolan. Jag tar mig igenom dagen.
Den här uppgiften är omöjlig.
Du förstår inte, Snobben. Du behöver aldrig göra svåra saker.
Sitt, ligg, rulla runt.
En hunds liv är så enkelt.
TRAMP, TRAMP
"Sparky går ut i krig!"
Sparky blev inkallad 1942.
"Vad händer när man blir inkallad?"
"De skickar en nånstans."
"Det är vad jag är rädd för."
Att åka hemifrån var svårt för Sparky.
Han stod nära sin mor, och hon hade varit sjuk länge.
Sparky hade inte fått veta hur sjuk hans mor egentligen var,
och att hon troligen inte skulle överleva länge till.
Han kände sig utanför och isolerad på grund av det.
Kvällen då jag skulle åka till honom i Fort Snelling
i Minnesota, sa hon: "Vi måste nog säga adjö
då vi troligen aldrig mer kommer att ses."
Så jag åkte.
Han blev väldigt deprimerad, tydligt skakad,
när han talade om sin mors död.
Han brast ut i tårar.
Det var något som han tänkte på i hela sitt liv.
"Det är så underligt.
Man kan gå omkring och inte tänka på nåt särskilt.
Och plötsligt minns man nån man har förlorat..."
Givakt!
Jag fattar inte hur jag överlevde det.
Det är längesedan nu,
men det är sådant man aldrig glömmer.
Den unge Sparky hade aldrig tillbringat ens en natt hemifrån.
Men under kriget
reste han ända till Frankrike och Tyskland.
Under tiden som inkallad längtade han hem och kände sig ensam,
så han tecknade, precis som när han var liten.
Han hade med sig skissblocket överallt.
"AS WE WERE" AV SPARKY
Och när kriget tog slut var han än mer besluten
att lyckas som serietecknare.
Storebror, jag behöver hjälp med matteläxan.
Ser du inte att jag är upptagen med min uppsats?
Vad handlar den om?
Den handlar om vem jag är.
Vem du är? Det ska jag tala om för dig.
Du är min storebror,
och en usel sådan
om du inte hjälper mig med min matteläxa.
Här, titta.
Milda makter.
Okej. Du har två äpplen, och jag ger dig tre till,
hur många äpplen har du då?
Vem bryr sig?
Jag har aldrig ätit mer än ett äpple åt gången.
Och vem är det som delar ut en massa äpplen?
Min uppsats får visst vänta till senare.
Sparky ville mer än något annat bli serietecknare.
Precis som Karl försökte han om och om igen.
Och precis som Karl misslyckades han upprepade gånger.
Jag kunde skicka in tio serier till Saturday Evening Post.
Under tiden jobbade jag på en ny serie.
Och när jag skickade in den jobbade jag redan på en ny.
Sparky lyckades få några serier publicerade,
men det fanns ingen Karl eller Snobben i dem än.
Man tror ofta att första gången man lyckas
kommer det att öppna alla dörrar, men det är inte så.
Jag kunde sälja två eller tre, och sedan inga på månader.
I fem år upprepades det.
Sedan började han inse något.
Han tecknade en serie som hette Li'l Folks,
med en karaktär som hette Karl...
KEVIN SMITH FILMREGISSÖR
...och en hund som inte liknade Snobben än, men närapå.
Jag upptäckte, mer och mer, att mina tecknade små barn
var vad redaktörerna tycktes gilla mest.
Hans verk började äntligen bli populärt.
Och en dag 1950
publicerade Sparky sin första Snobben-serie.
DET BÖRJAR IDAG SNOBBEN OCH HANS VÄNNER
Den första serien hade bara tre karaktärer.
En flicka och en pojke vid namn Bettan och Herman,
och så Karl, och han gick förbi framför dem.
Där är han. Där går Karl.
Så snart han hade gått förbi sa Herman: "Vad jag hatar honom."
Det är så...
Elakt, eller hur?
SERIETECKNARE, JUMPSTART
Men sådana är barn.
Ungar är råa. Hur de behandlar varandra...
SKÅDESPELARE, PRODUCENT
...är vad som hjälper dem att bygga upp en skyddande rustning.
Och sedan ägnar man resten av livet
åt att försöka bli av med den.
Det dröjde inte länge förrän hela USA
hade blivit förälskade i Karl.
Jag känner igen mig i honom...
FILMSKAPARE
...då jag är lika nördig och icke-accepterad som han.
Det var så jag kände. Det var stort.
FÖRFATTARE
Vi såg hur Karl blev mobbad.
Vi höll på Karl då han var så smärtsamt mänsklig.
Han fortsätter fast det är tufft.
SKÅDESPELARE
Han reser sig upp och försöker igen. Det är coolt för mig.
SKÅDESPELARE
Sparkys dröm besannades slutligen,
och han lyckades genom att bara vara sig själv.
Allt cirklar runt Karl.
Minnen från mitt eget eländiga liv.
Vi har alla något av Karl i oss.
Men mest jag. Jag är Karl.
Linus,
hur ska jag kunna komma på femhundra ord om mig själv?
Det finns inget om mig som är värt att skriva ner.
Den här uppgiften är faktiskt en stor möjlighet för dig,
Karl.
En möjlighet till vad?
Till att ställa dig själv några av livets viktigaste frågor.
Vem är jag? Varför är jag här? Vad är syftet med mitt liv?
Milda makter. Hur ska jag kunna komma på svaren till allt det?
Tja, Karl, när jag får svåra frågor
vänder jag mig till historiens stora tänkare.
Den spanske författaren Miguel de Cervantes skrev en gång:
"Visa mig vilka du omger dig med så ska jag säga vem du är."
Omger mig? Vad menar han?
Det betyder dina vänner, Karl.
De som du tillbringar tid med. De kanske kan hjälpa dig.
Jag vet inte, Linus. Det verkar omöjligt.
Upp med hakan, Karl.
Du har en hel vecka på dig att hitta svaren på de mest grundläggande frågorna.
Sparky brukade säga att han liknade Karl,
men det finns faktiskt lite av Sparky i nästan alla karaktärerna.
Han var precis typen...
SERIETECKNARE/ KREATIV CHEF
...man hoppades att skaparen av Snobben skulle vara.
Han är liksom alla karaktärerna i en.
Linus är hans filosofiska sida.
Han har alltid ett bra svar.
Han är blygsamt filosofisk, som Sparky var.
Linus ställer alltid de stora frågorna
om meningen med livet, vår plats i universum och hur allt hänger ihop.
"Livet är hårt, eller hur, Karl?"
Jag känner igen mig i Linus, för jag hade en snuttefilt.
Jag brukade också bära på en blå filt,
så jag känner igen mig.
Jag hade också en snuttefilt.
Jag brukade stå framför tvättmaskinen
på tvättinrättningen mamma gick till
och grät under tvätten, och sedan framför torktumlaren.
Så alla kallade mig Linus.
KLATSCH!
Linus kan vara smart, men också dum,
oskyldig, och en besserwisser.
Hans personlighet ger upphov till en rad möjligheter.
Linus och Karl representerade Sparkys mjuka sidor.
Linus storasyster Gullan å andra sidan...
Gullan är elak.
"Du är en väldigt tråkig person, Karl."
Och högljudd och nästan skrämmande.
Gullan är rolig, men riktigt elak.
De flesta av oss gillar henne inte just för det.
Men samtidigt
är hon så överdrivet elak att det blir roligt.
Alla vet vad Gullan med footballen betyder.
Karl springer, och hon drar undan den...
SKÅDESPELARE
...och han skriker och ramlar på rygg.
HON GJORDE DET IGEN!
En klassiker.
-OJ! -HA!
DUNS!
Vilka karaktärer jag känner mest för?
Jag gillar dem allihop för alla har delar av mig.
Den sarkastiska jag är Gullan.
Fegisen i mig är Karl.
JAG STÅR INTE UT
Och drömmaren i mig är förstås Snobben.
Snobben.
Medan Karl och de andra barnen har sidor av Sparky själv,
är Snobben däremot gränslös.
Snobben var en hund som vägrade vara hund,
och han var väldigt ambitiös, eller hur?
Herregud. Jag älskar Snobben. Han är så söt och rolig.
Alla älskar Snobben, för jag tror att han representerar
någon vi alla skulle vilja vara.
"Idag ska jag låtsas vara ett flygaräss under andra världskriget.
Imorgon ska jag vara filmstjärna." Vad som helst.
Snobben lever liksom sitt eget liv och har massor av fantasi.
Men också Snobben hade en verklig förebild i Sparkys liv.
Snobben är baserad på en hund jag hade
när jag var runt 13 år.
Snobben spelade hockey eftersom Sparky gjorde det.
UTVISNINGSBÅS
Så, som alla bra kreatörer,
finns mycket av dem själva i verken,
vilket framgår i vad karaktärerna pratar om
och det de gillar.
Jag måste få bra betyg på uppsatsen.
Jag kanske ska prata med en terapeut.
PSYKIATRISK HJÄLP 5 CENT ÖPPET
Hej, Karl. Vad är ditt problem idag?
Jag har svårt med att skriva min uppsats.
Kan du hjälpa mig?
Absolut. Jag har faktiskt tänkt mycket på dig och dina brister.
Brister? Det tror jag inte hjälper...
Hör på, Karl.
Det finns inget bättre sätt att inse vem du är
än att låta en terapeut peka ut alla dina brister.
Alla mina brister?
Precis.
Jag har skapat ett eget system som kommer att upplysa dig.
Gör det bekvämt för dig, Karl.
Jag har förberett några hundra bilder som illustrerar dina brister och svagheter.
Släck ljuset, tack.
Vi börjar med dina första år.
KARL... JA!
Som du ser var du ända från början
inte särskilt omtyckt.
VAD JAG HATAR HONOM!
Popularitet var ouppnåeligt för dig.
Du var aldrig lika bra som dina kamrater.
Ser du?
Titta noga nu.
Om vi gräver djupare ser vi att ett mönster tar form
av upprepade misslyckanden.
PANG!
Med dig som lagledare
har ditt baseball-lag förlorat alla matcher ni nånsin spelat.
Vi har faktiskt vunnit några gånger.
Ja, men det var när du bröt armen.
Vi fortsätter med sport-temat,
du har aldrig lyckats sparka en boll.
Ser du?
Också i icke-lagsporter misslyckas du.
Du misslyckas både ensam och med andra.
Nu tittar vi på Alla hjärtans dag.
TUSAN!
Nog! Jag vill inte se mera.
Jag hoppas att det hjälpte uppsatsen! Vänta dig en detaljerad faktura!
Misslyckande efter misslyckande.
SUCK
Sparky fick de flesta idéerna till Karl från sin egen barndom.
Men när han fick barn själv
började deras liv också ta sig in i serien.
Jag tror att jag får fler idéer av att se på mina egna barn
än jag skulle vilja erkänna.
Att lyssna på deras kiv och samtal
har gett mig många idéer.
En sak som fungerar som underhållning, har jag förstått,
är när det berättas ur en unik synvinkel.
Och den enda synvinkel alla kreatörer har är den egna.
Också som barn insåg jag
att det finns en man någonstans i USA
som sitter vid ett stort lutande bord, som har fru och barn,
och tecknar Snobben, och sedan åker han skridskor.
En av pojkarna gjorde pappersflygplan,
och han visade mig den senaste modellen.
Plötsligt fick jag idén att ha Snobben på hundkojans tak
och låta honom låtsas att han är pilot under andra världskriget.
En dag lyssnade han på sin son Craig,
och en ung man gick förbi och sa:
"Han påminner om Joe Cool."
Joe Cool började ta form.
Allt i serien hade något av Sparky själv.
Skrev han om en symfoni som Leonard spelade
var det en symfoni han själv älskade.
MILDA MAKTER!
Han använde mycket från sitt eget liv.
Man undrade alltid vad han betraktade när man var med honom.
Jag kallade honom gulleplutt, och snart var det med i serien...
"Och här är ett till min gulleplutt."
...och blev något som Sally...
GLAD ALLA HJÄRTANS DAG, GULLEPLUTT
...plågade Linus med.
"Jag är inte din gulleplutt."
"Lortis." Vad betyder det för dig?
"Lortis" kom från en kompis till mig som gav sina barn lustiga smeknamn.
Jag minns att hans son sprang omkring i vardagsrummet,
och han sa: "Gå och lägg dig, Lortis."
Jag tänkte att det kunde bli ett bra namn åt en seriefigur.
Han är en karaktär som borde bli skrattad åt.
Ibland går andra karaktärer
fram till Lortis och säger: "Du borde skämmas."
"Vet du vad han liknar?" "Vad?"
"En mänsklig jordlott."
Och han berörs inte av det. Han har en viss dignitet.
Som ung transperson
tror jag att jag drogs till just det.
Gullan hjälpte mig inte alls.
Jag behöver en andra åsikt.
Nittiosju, 98, 99, 100.
Min tur.
Lortis!
Du ställer bara till det.
Hej, Karl. Vill du hjälpa mig göra lerpajer?
Jag hinner inte, Lortis. Jag måste jobba på ett skolprojekt.
Du! Kom och hoppa rep med oss!
Åh nej. Den lilla rödhåriga kommer.
Vad är det, Karl?
-Hon får inte se mig. -Varför inte det?
Tänk om hon inte gillar det hon ser?
Det är nog viktigare att tänka på hur du ser på dig själv.
Jag gillar mig själv oavsett vad andra tycker.
Verkligen? Även om de tycker att du är... smutsig?
Jag ser inte mig själv som smutsig, utan som en del av historien,
täckt med jord och damm från uråldriga tider.
Jag har visst inte ditt självförtroende.
Bäst att jag går innan den lilla rödhåriga ser mig.
Stackars Karl.
Precis som Karl
hade Sparky i verkligheten sin egen lilla rödhåriga.
Som ung träffade Sparky Donna Wold, den lilla rödhåriga,
och blev huvudstupa kär i henne.
Donna var förlovad med en brandman,
men var osäker på om hon älskade honom.
Hon gjorde slut med honom och började dejta Sparky.
Jag hoppades att hon skulle vilja gifta sig med mig.
Men det ville hon inte.
Jag tror att han tänkte: "Om jag jobbar hårt nog,
om jag gör så och så...
...så glömmer hon brandmannen och gifter sig med mig."
Men nix, hon valde brandmannen.
Hon fick min fulla hängivelse, mitt hjärta, och hon sa nej.
JAG VET ATT INGEN GILLAR MIG
Jag tog det hårt, och drömde om det i åratal.
Det var kvinnan han ville gifta sig med.
Den här historien är typiskt Karl.
-POST -KLANK!
Karl var inte den enda i Snobben-gänget
som hade otur i kärlek.
Snobben och hans vänner är en värld av obesvarad kärlek.
Gullan trånar efter Leonard.
Det fick mig alltid att skratta, för han sa alltid nej.
SERIETECKNARE, LA CUCARACHA
Sally är kär i Linus.
Ett tag är Peppiga Pia kär i Karl.
Så det är som en obruten kedja med de här barnen
vars hjärtan är fulla av kärlek som nästan alltid är obesvarad.
Hans ständiga trånande efter den lilla rödhåriga
var något jag kände igen mig i,
för jag var alltid kär i någon
på skolan som jag aldrig vågade närma mig.
Och alltid: "Idag ska jag lyckas
gå fram och prata med henne."
"Idag ska det ske." Men det händer aldrig.
KÄRLEK FÅR OSS ATT GÖRA KONSTIGA SAKER
Du är så begåvad, Leonard.
Tror du att musiken är anledningen till att du är populär?
Det kan stämma, Karl, men det är ironiskt,
för det jag gillar mest med musiken är att få vara ensam.
Musiken representerar den man är.
Undrar vilken musik som representerar mig.
Hur går det med uppsatsen, Karl? Hjälpte mina bilder?
Hej, Leonard. Har du saknat mig?
Serien förändrades med åren precis som Sparky själv.
Det handlade inte alltid bara om att vara rolig.
Mina egna barn har växt upp, så serien handlar mindre om barn.
Serien har blivit mer abstrakt,
och barnen är faktiskt bara karikatyrer av de vuxna
och deras problem, och vad de vuxna säger.
Det är en fin tecknad serie med roliga karaktärer och stunder.
Men den har också ett djup.
Karaktärerna är komplexa, och de talar om mänskliga känslor
och vår existens här på jorden.
Han var en av de bästa på att skapa stämningar.
Han fångade tidsandan.
Han sökte alltid sanningen...
TENNISCHAMPION / AKTIVIST
...och han sa sanningen.
Sparky ville att världen skulle vara jämlik för alla.
I slutet av 60-talet skapade han Peppiga Pia,
en självständig tjej som bodde med en ensamstående förälder,
och bröt mot skolans klädkod och gick i sandaler och shorts.
Hon var annorlunda.
Hon var inte den kvinnliga stereotyp
som man brukade se i tecknade serier.
Hon var helt och hållet sig själv.
Hon är så unik att hon är bekväm med att vara det,
och hon är självsäker.
Peppiga Pia får dåliga betyg.
Hon somnar alltid under lektionerna.
Men hon är jättebra på baseball.
Och hon vinner över Karls lag varje gång.
Ibland till och med 100 - 1.
Den sport-älskande Peppiga Pia
kom delvis från Sparkys vän, Billie Jean King,
en av tidernas största tennisspelare.
Man såg flickorna, kvinnorna inom sporten,
och tyckte förstås att det var toppen.
Sparky var verkligen feminist.
I Snobbens värld
såg han alltid till att flickorna var lika starka som pojkarna,
ofta till och med starkare.
SÄG SOM DET ÄR!
De tecknade serierna har verkligen återspeglat vår kultur.
Det kan vara så att Peppiga Pia representerar en ny trend bland barnen
att vara mer självständiga och säga vad de tycker.
"Här kommer jag! Hindra mig om ni kan!"
KLANK!
BORTALAG 12
HEMMALAG 00
Ja!
Bra spelat, Kalleponken.
Men du såg lite distraherad ut.
Jag är förvånad över att din lagledare inte ryckte bort dig från kullen.
Han är lagledaren.
Är allt som det ska, Karl?
Det är min skoluppgift.
Jag behöver lista ut meningen med mitt liv.
Oj, Kalleponken, det blir inte lätt.
Jag är glad att vår lärare inte gav oss läxor.
Vi har haft läxor varje dag den här veckan.
Livets mening är nåt som människor alltid har funderat över,
Karl.
Min farfar brukade säga att huvudsyftet med livet
är att ge och ta emot kärlek.
Han brukade också sucka ofta.
Jag vet inte om nån nånsin kan älska mig.
Jag bad Gullan om hjälp, men hon sa bara allt som är fel med mig.
Finns det nåt som är bra med mig?
Absolut, Karl. Du har massor av goda egenskaper.
Gör jag? Som vad, till exempel?
Du är snäll.
Och generös.
Och glöm inte hjälpsam. Du är jättehjälpsam, Kalleponken.
Wow. Snäll, generös och hjälpsam. Tack!
Du Gullan, vad du vad?
Du hade fel. Jag är snäll, generös och hjälpsam.
Det är klart att de säger det, Karl.
Du är snäll för att dina kast är så lätta att fånga.
Du var generös som gav dem flera chanser.
Och du hjälpte dem vinna matchen.
Du låter precis som min farfar, Karl.
Franklin Armstrong var en av de sista stora karaktärerna
som dök upp i Snobben och hans vänner.
När han kom förändrade han serien.
Jag gick i åttonde klass när Franklin dök upp i Snobben.
Jag minns att jag blev överraskad att de hade en svart karaktär.
Han var en svart kille.
Här läste jag en serie och plötsligt fanns där en kille
som såg ut som jag.
Det är ingen stor grej idag, men 1968
var det kontroversiellt om svarta och vita barn lekte ihop.
Franklin gjorde intåg i serien 1968
när städer brann på grunda av mordet på Martin Luther King.
Dr Martin Luther King,
språkröret för icke-våld och medborgarrättsrörelsen,
har skjutits till döds i Memphis, Tennessee.
En kvinna kontaktade Sparky, en Harriet Glickman.
Hon sa: "Det är dags för dig, med det inflytande du har, mr Schulz,
att göra något."
Hon sa: "Jag tycker att du ska ha ett svart barn med i Snobben."
Han svarade: "Det kan jag inte. Jag vet inte hur det är att vara svart."
Så Harriet Glickman bad sina vänner Kenneth Kelly och Monica Gunning,
som var svarta, och föräldrar, att också skriva till Schulz.
På den tiden fanns knappt några svarta i tecknade serier,
och Sparky insåg vad det kunde betyda för alla barn
om han kunde hjälpa till att ändra på det.
Han ville göra något meningsfullt,
som faktiskt sa något.
Man fick en känsla av att han förespråkade rättvisa.
Och rasdiskriminering är inte rättvisa.
Jag väntade länge med att ta med Franklin
för att det kändes som om jag inte fick till honom.
EN, TACK
Och jag ville inte verka predikande.
Jag försökte göra det på ett smidigt sätt.
Den lilla händelsen när han först dök upp var med två pojkar på stranden.
De upptäckte att de båda gillade att bygga sandslott.
Det spelar ingen roll att den ena är vit och den andra svart.
"Varsågod, Karl.
Här har du ett riktigt sandslott!"
Tidningar hotade med att lägga ner serien.
Han sa bara: "Visst, gör det." Och sedan gjorde de det inte.
Sedan sa de: "Visa dem bara inte ihop i skolan."
Och det var förstås precis vad han gjorde.
Det intressanta med Franklin var
att man inte minns hans personlighet mer än att han var allvarlig.
Han var ett allvarligt barn, och man fick känslan av att han,
när man som vuxen ser tillbaka,
tyngdes av att vara svart i en vit värld.
Fast det var en tecknad serie-värld,
var det tufft för honom.
Han visste att alla höll ett öga på honom.
Mitt syfte i livet kanske är att mata en hund.
Jag kan inte skjuta upp det längre.
Jag måste börja skriva nu.
MITT LIV SOM HUND
DET VAR EN MÖRK OCH STORMIG NATT...
Vem är jag? Va?
Det här är hopplöst.
Jag går ut och får lite frisk luft.
Bland det största som hände
Snobben och hans vänner var
Snobbens jul.
Min mamma köpte sin färg-tv precis då...
SERIETECKNARE, THIS MODERN WORLD
...för att kunna se julspecialen i färg.
Det var stort för mig.
Vi såg dem varje jul och drack varm choklad,
och det var jättekul.
Jag firar inte jul, jag är judisk.
Julen betyder inget för mig.
Men Snobbens julspecial... Kan det bli bättre än så?
God jul, Snobben blev en stor hit,
och snart hade vi en Snobben-special för nästan alla högtider.
Min familj firade inte traditionella högtider.
Vi var troligen på resa med deras jobb.
Så för mig
betydde de specialavsnitten något jag inte hade som sa mig:
"Det är den och den högtiden, den tiden på året."
Jag minns Halloween-specialen,
pumpa-specialen,
och det stående skämtet: "Vad fick du?"
"Jag fick ett äpple." "Jag fick godis." Karl...
Jag fick en sten.
Okej, vi börjar om från början.
Fem, fyra, tre, två... Alla motorer startas.
Högtids-specialavsnitten gjorde Snobben-serien så populär
att NASA namngav Apollo 10-modulerna efter Karl och Snobben.
Vi är smickrade att få vara med i programmet,
och mycket tacksamma.
Jag hade ingen aning om att så konstiga saker skulle hända
som att Snobben skulle åka till månen.
Uppfattat. Vi ser likheterna också.
Det var absolut en av mitt livs mest rörande upplevelser.
VÄLKOMMEN HEM, KARL!
Man måste vara en stor del av kulturen
för att få rymdfarkoster uppkallade efter sig.
Förstår du vad jag menar? Hur känd måste man inte vara då?
Kan du tänka dig det? Det är enormt.
Medan Karl och Snobben åkte ut i rymden
levde Sparky ett stilla hemmaliv.
Han skapade en värld runt omkring sig
som var fylld av allt han älskade sedan han var barn,
som en hockeyrink
och en baseball-plan.
Han jobbade inte i en studio. Det var ett helt campus, av Disney-mått.
En byggnad var ett café, en annan var till ishockey.
Jag älskar min dagliga rutin då jag går till isrinken
och äter frukost, och sedan till min studio.
När det gäller,
sitter jag allra helst och tecknar något roligt.
Han steg upp på morgonen, körde nerför backen,
och parkerade på samma plats på gatan.
Han åt frukost vid isrinken.
En engelsk muffin med vindruvs-sylt.
Sedan gick han in på sitt kontor och satt och arbetade.
Han gick in på kontoret och väntade på inspirationen.
Jag såg honom aldrig inte arbeta.
När vi kom på besök var han alltid i sin studio.
Det var det han gjorde. Han älskade det.
Den ensliga delen av studion där han brukade sitta och teckna.
Det krävs en viss enslig typ av människa
som klarar att vara ensam i timtal i ett rum, i sitt huvud.
Han var enormt framgångsrik, men jag tror inte att han förstod
hur stor kärleken och hängivelsen var
som folk kände för honom och hans karaktärer.
Får inte stjärnskådandet dig att känna dig obetydlig,
Karl?
Jag känner mig alltid obetydlig, Linus.
Hur går det med din uppsats?
Jag har inte skrivit ett enda ord.
Jag är kanske en nolla.
Du är ingen nolla, Karl.
Tack, Linus.
Men vad ska jag göra? Den ska vara inne imorgon.
När jag känner mig överväldigad,
brukar jag hitta svaren om jag tittar mot himlen.
Det funkar inte, Linus.
Vad ser du?
En massa stjärnor, antar jag.
Vad har det med min uppsats att göra?
På vissa sätt är stjärnorna lika dig.
Tittar man närmare ser man att varje stjärna är unik.
De har olika färg, storlek, och de skiner olika starkt.
Men det är de skillnaderna som gör det så vackert.
Precis som med oss, Karl.
Var och en av oss är unik,
men vi är en del av något mycket större än vi själva.
Var och en av oss har ett syfte,
även om det ibland är svårt att veta vad syftet är.
Och det finns en glädje i den resan, att varje dag försöka lista ut det.
Ditt syfte just nu kanske är att bara vara Karl.
Du kanske har rätt, Linus. Jag börjar väl skriva då.
Jag antar att om det finns hopp för Karl, finns det hopp för oss alla.
1980
hade Sparky tecknat Snobben praktiskt taget varje dag i 30 år.
Det blir fler än 10 000 serier.
Och under hela den tiden
tog han aldrig semester eller missade en enda deadline.
Man är som en ekorre som springer i hjulet dag ut och dag in.
Aldrig någon semester.
En tecknad serie är en unik underhållningsform.
Man lever med den hela tiden.
Man är som en maskin som ritar samma serie dag ut och dag in
utan att någonsin upprepa sig.
Många serietecknare tecknar själva,
och har andra som färglägger.
Men han gjorde allt själv.
Det var en viss stolthet i att ingen annan rörde den.
Han gjorde hela jobbet själv.
I juli 1981 började Sparky känna smärtor i bröstet.
Han togs in till akuten för en hjärtoperation.
Han låg på sjukhuset,
och han bad om ett ark papper för att se om han kunde teckna.
Han ville genast veta om han fortfarande kunde teckna.
Och han kunde det, men något hade förändrats.
Hans hand var skakig, så linjerna blev ojämna.
Man ser det i hans senare serier.
Linjernas avslutas slingrigt.
Han sa: "Ibland skakar min hand så mycket
att jag måste hålla i den för att kunna teckna."
Jag minns att jag såg honom rita Karl,
vilket är en stor cirkel till huvudet.
Hans hand skakade, och han blev arg.
Han sa: "Men jag kan rita regn." Små duttar och linjer
som regn eller gräs.
Han sa: "Så här ser det ut nu. Men de är fortfarande mina original."
Den skakiga linjen hade blivit ett nytt kännetecken.
Det är fantastiskt. För många andra hade det setts som en skada.
Men det tog Snobben till en ny nivå,
och fick oss att känna mer empati för både honom och hans karaktärer.
Det sa oss att han var villig att ge allt.
Han slutade inte. Hans ego sa inte:
"Kan jag inte teckna perfekt så slutar jag." Nej.
Så var han nu, och så kommunicerade han.
Så levde han.
Jag vill gärna tro att jag kommer på lösningar ibland.
ÅH NEJ!
En av de lösningarna är, som Karl gör, att fortsätta försöka.
Han ger aldrig upp, fast han är den som borde det.
Godmorgon, Karl. Hur gick det med uppsatsen?
Jag satt uppe hela natten, men jag avslutade den.
-Jag kanske till och med får ett A. -Det vore fint.
Men livets belöningar visar sig ofta
på okonventionella sätt.
Jag är inte säker på vad du menar, Linus.
Men får jag ett A är det definitivt okonventionellt.
Våra uppsatser har betygssatts. Jag undrar om jag fick mitt A.
Jag står inte ut med väntan.
C minus? Milda makter.
Jag fick A.
Läraren berömde min skrivstil och mina perfekta marginaler.
Otroligt, Linus. Så mycket arbete för ett C minus.
Upp med hakan, Karl. Betyg kan inte mäta ditt verkliga värde.
Och ett sant konstverk kan bara bedömas över tid.
Då har jag nåt att se fram emot.
"Jag kan ligga vaken på natten med frågan: "Varför jag?"
Då svarar en röst: 'Inget personligt, ditt namn råkade bara dyka upp.'"
För några veckor sedan meddelade Charles Schulz att han går i pension
från Snobben-serien på grund av behandlingen för tjocktarmscancer.
3 JANUARI 2000
Han blev svag av cellgiftsbehandlingen och beslutade att gå i pension.
Jag minns tydligt när han sa: "Jag kan inte teckna längre."
Han kom in en dag, och vi pratade om att göra en sista serie.
Han satt en bit ifrån mig,
och tittade på mig och skrattade, och sa:
"Jag har tecknat några riktigt roliga grejer."
Och jag kände hur ledsen han var
av vetskapen att det var slut.
Den sista dagliga serien blir den 3 januari,
dagen vi sänder det här.
Har du verkligen förstått att du inte kommer att teckna mer?
Inte förrän jag skrev ett litet...
KÄRA VÄNNER...
...adjö, kan man säga.
I slutet skrev jag hans namn, och mitt,
och sedan stod det...
Jag börjar nog gråta nu.
Det stod...
KARL, SNOBBEN, LINUS, GULLAN...
HUR KAN JAG NÅGONSIN GLÖMMA DEM...
...Karl, Linus osv.
Och plötsligt tänkte jag...
"Den stackars, stackars pojken. Han fick aldrig ens sparka sin boll."
Sparky dog den 12 februari år 2000.
Samma dag
publicerades hans sista Snobben-serie.
Dagen han dog...
NEJ, JAG TROR ATT HAN SKRIVER...
...var samma dag som den sista serien visades.
Det säger något om hur djupt hans själ var knuten
till de fantastiska karaktärerna han hade skapat.
Han var karaktärerna.
Det är fantastiskt. Att få dö medan man gör det man älskar.
Han berättade sin personliga historia varje dag.
Jag tror att fansen kände och förstod det.
Dessa roliga, minnesvärda, fantastiska serier,
som man kan älska så mycket,
och samtidigt lära sig så mycket av.
De handlar om att vara människa ur vår ömmaste synvinkel.
De handlar om människors mänsklighet, fånighet och dumhet.
Det handlar om oss människor utan grymhet.
Vi behöver det i dagens värld.
Vi kanske inte har samma åsikter.
Vi kan vara kräsna som Gullan.
Vi kan vara osäkra som Karl.
Vi kan tycka att vår filosofi är det viktigaste, som Linus.
Men sanningen är att vi delar alltihop.
Och samtalen de här barnen har
känner vi alla igen oss i.
Tjugo år efter att Charles Schulz tecknade
sin sista Snobben-serie
firas hans verk och karaktärerna han skapat
fortfarande över hela världen.
Precis som Tom Sawyer och Huckleberry Finn
är Snobben en viktig del av den amerikanska popkulturen.
Det som lever kvar är de mänskliga känslorna i den.
Det kommer aldrig att förändras.
Den är ikonisk och tidlös,
och alla i hela världen kan känna igen sig och älska den.
Mina barnbarn kommer att läsa Snobben.
Det är Karl.
Vill du säga något till alla som har läst Snobben
under de senaste, nästan 50 åren?
Det är... fantastiskt att de tycker att det jag gjort är bra.
Jag gjorde bara mitt bästa.
Var har du hållit hus, Kalleponken? Ta med skridskorna.
Kul att se dig, Karl.
Skynda dig, Karl. Ta tag.
Inget är som vinterns första snö.
SNOBBEN OCH HANS VÄNNER AV CHARLES M. SCHULZ
TACK, SPARKY DU FINNS FÖR ALLTID I VÅRA HJÄRTAN
Undertexter: Madeleine Person