Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Víte jistě, že je to ona? V jakém je stavu?
Je v pokročilém stádiu rozkladu.
- Jak je tam dlouho? - Měsíce.
- Měsíce? Určitě? - Ano, aspoň tři.
- Dejte mi inspektora. - Ano.
- Haló? - Má u sebe doklady?
Nemá.
- Co má na sobě? - Černé punčocháče…
- Legíny? - Ano, legíny.
Panebože.
A černou bundu.
Tenisky, takové ty s kožíškem.
- Budete tam? - Samozřejmě.
Musíme to říct rodině, udělám to já.
Dobře. Díky.
- Počkejte, prý jste… - Nechte mě být.
- Haló? - Mauro, tady Letizia. Bohužel…
mám…
Paní zástupkyně.
Mauro.
Mauro, jste tam?
Mauro.
Fulvio!
Mauro.
Mauro, slyšíte mě?
- Fulvio! - Mauro.
Klid.
Uklidni se.
A MÁME TU DALŠÍ ŠKOLNÍ ROK
STŘÍBRO NAVŽDYCKY
Rytmická gymnastika je můj nejoblíbenější sport.
Letos se musíme zlepšit, takže každou středu do tělocvičny.
Yara, 13 let, osmá třída.
Jméno je arabského původu, znamená „motýl“.
Pořád spolužáky učím, jak se to píše.
O TŘI MĚSÍCE DŘÍVE
Neboj, přinesu tátův kazeťák.
Máte umyté ručičky?
Ano, maminko.
- Určitě? - Jo.
Bomba týden! Jedničky ze čtyř předmětů,
o víkendu mi sundají rovnátka, a k obědu…
Kdoví, co rodiče vymyslí. Je lepší, když mamka vaří sama.
Mami, Yara nedělá úkoly, píše do deníku, že táta neumí vařit.
- Nech toho, Kebo. - Vždyť má pravdu.
Chceš snad říct, že neumím vařit?
- Cos to vyrobil? - Výborné zapečené…
Aha.
Pozor, pálí to.
Na nic nesahat, donesu omáčku a nandám vám.
- Rukama? - A jo, příbory.
Úkoly stihnu dodělat, než odnesu kazeťák do tělocvičny.
Vezmu jim ho v neděli, stejně tam jdu pomáhat s podlážkou.
Půjdu já, chci vidět Giommiho na hip hopu.
- V půl sedmé ať jsi doma. - To budou začínat.
No tak, vždyť je to za rohem. Ve tři čtvrtě jsem doma.
- Nejpozději. - No jo.
Žádné „no jo“.
- Rozuměla jsem. - To je lepší.
Sveva nechce nic k narozkám, prý stačí, když jí pomůžu s oslavou.
Je to nejlepší kámoška, takže dostane megadárek.
Holky, dorazil kazeťák.
- Čau. - Čau Yaro.
- Můžem? - Jo.
Jedem.
- Pojď taky, Yaro. - Radši ne.
No tak.
Tak jo. Pět, šest, sedm…
Hip hop by mě taky bavil, ale už bych ho nestíhala.
Žijeme v nestíhacích časech.
Čauky, tady Yara.
Ne, jenom hlasovka. Nechte mi vzkaz. Páčko.
Čau Nico, tady Maura. Není tam někde Yara?
Neviděla jsem ji, zeptám se Daniely.
- Nevidělas Yaru? - Odcházela někdy v půl sedmý.
Prý odešla v půl sedmý.
Díky, měj se.
Jdu na večeři se šéfem.
- Kde ta Yara vězí? Už tu měla být. - Asi jste se špatně pochopily.
- Pořád padám do hlasovky. - Třeba jí umřel mobil.
- Zavolej Martině nebo Paole. - Radši tam zajedu.
Mauro.
Zkus velkou tělocvičnu.
Čauky, tady Yara.
Ne, jenom hlasovka. Nechte mi vzkaz.
Čauky, tady Yara.
Ne, jenom hlasovka.
Nechte mi vzkaz. Páčko.
Čauky, tady Yara.
KARABINÍCI
Co se stalo, pane Gambirasio?
Jde o mou dceru Yaru, nepřišla domů.
Mám tu její fotku, kdyby…
Udělejte si pohodlí. Kolega to sepíše, nemějte obavy.
Když nepřišla domů, manželka jela…
do tělocvičny, ale nenašla…
Nebere telefon, musela ho vypnout, nebo…
Já…
nevím, jak bych vám pomohl.
Pane Gambirasio. Nebojte.
Nebojte se, najdeme ji.
- Kde je pan Gambirasio? - Šel domů, byl hodně rozrušený.
- Nechtěl jsem ho tu držet. - To jste udělal dobře.
Kdy a kde zmizela?
Odpoledne v Brembate, nevrátila se z tělocvičny.
Co vám řekli rodiče? Neutekla z domova po nějaké hádce?
Otec to naprosto vyloučil.
Máte pro operátora příkaz k vysledování mobilu?
Ano, tady. Poslední zjištěná buňka je v Brembate di Sopra
v 18:55 v Ruggeriově ulici, přímo před tělocvičnou.
Ruggeriova.
Jako vy.
V okrese Bergamo záhadně zmizela třináctiletá dívka.
Jako mnoho jejích vrstevníků, i ona šla odpoledne do tělocvičny,
domů se však nevrátila.
Útěk z domova policie vyloučila, přiklání se k možnému únosu,
více náš Andrea Soglio.
Brembate di Sopra, městečko na bergamsku,
zažívá kruté chvilky po pátečním zmizení třináctileté dívky, Yary Gambirasiové.
Poplach přišel těsně před večeří,
zmizelá dívka u sebe neměla tašku, batoh ani peněženku,
pouze mobil, který je nedostupný.
- Co to děláte? - Plním rozkazy, slečno, je mi líto.
Ale… proč mi berete počítač? Nic tam o Yaře není.
Tati!
Vzali mi počítač.
To je Yařin deník.
Ano. Pojď ke mně, maličká.
Buď silná.
BERGAMO O DVA DNY POZDĚJI
- Inspektore Garro, pojďte dál. - Dobrý den, paní zástupkyně.
Něco nového?
Bohužel nic.
Co jste zjistili v tělocvičně?
- Zřejmě odešla kolem 18:30. - „Zřejmě.“
Jak to myslíte, zřejmě? V pátek o půl sedmé ji někdo musel vidět.
Bohužel jsme dosud nenašli svědky.
- Jak to měla daleko domů? - Asi 700 metrů.
No právě. Někdo ji musel vidět.
Zatím jsme zjistili, že ten den neměla žádný trénink,
že jim tam nesla nějaký přehrávač.
Chvíli se zdržela a pak měla odejít.
Intenzivně po ní pátráme v obcích kolem Brembate.
- Co pátrací psi? - Čekáme na ně.
Pár dní to ale potrvá, bohužel je vezou zdaleka.
- A telefony? - Sledujeme celou rodinu.
To nestačí, musíme rozšířit okruh.
Sousedy, kamarády, učitele, instruktory z tělocvičny…
Jistě, souhlasím.
Inspektore. Co si o tom myslíte?
Útěk se mi zdá nepravděpodobný.
Všichni tvrdí, že byla veselá, klidná, takže není důvod.
Možná únos, ale ne pro peníze, není to bohatá rodina.
Rodiče pracují, vlastní dům, jinak nic.
Co třeba pomsta?
Spíš ne. Otec je geometr, pracuje na velkých stavbách,
prý nemá nepřátele.
Aspoň to tvrdí.
Možná nějaká odveta ve stavebním sektoru, zkoušíme něco vyčmuchat.
- Sejdete se s nimi? - Ne.
Zatím mi stačí protokoly, pak bych vám dala vědět.
Dobře.
Mami?
Kde je Yara?
Všude ji hledáme, zlatíčko. Proto chodím tak pozdě z práce.
Opravdu existujou skřeti, co kradou děti?
Ne.
Nemusíš se vůbec ničeho bát.
Ve škole jsme kreslili obrázek a modlili se za Yaru.
Aby byla na Vánoce doma.
To je od vás moc hezké.
Smutek prý vyvolávají vzpomínky na štěstí.
Asi proto se nálada mění podle vzpomínek.
Když jsem šťastná, zesmutním. A pak jsem zase šťastná.
Když je mi do breku, bráním se tomu. Tu radost vám neudělám, nebudu plakat.
Počkejte, nerozumím tomu. Byl jste tam v pátek, nebo nebyl?
V pátek jsem byl doma, Yaru jsem neviděl.
Kolem půlnoci mi volala Silvie s Danielou,
že ji chtějí hledat.
Yaro?
Kouknu se sem.
Yaro?
- Nedáte si kávu? - Ne, díky, už jsem jich měla moc.
Jistě chápete, že jakýkoli detail,
sebemenší maličkost nám pomůže.
Vybavujete si z toho večera něco…
Jak vám Yara přišla?
No, přinesla nám kazeťák,
ale nechtěla s náma tancovat.
Spěchala domů.
Nenavštěvoval cvičení těch holek někdo,
kdo nebyl ničí rodič ani příbuzný?
Takže jste o tom úchylovi slyšela.
Ne. Povídejte.
Je to letitá záležitost.
Nikdy jsme nezjistili, kdo byl ten šmírák, co chodil očumovat holky.
Radši jsme všem tatínkům zakázali vstup do šaten.
I těch klučičích, komplet.
Všimla jste si ten večer něčeho divného?
Vůbec.
Šla jsem nahoru učit rytmický tanec a když jsem se vrátila, Yara už byla pryč.
Bohužel.
Uvolněte cestu, prosím.
- Paní zástupkyně. - Už přivezli psy?
Očichali Yařin svetr a běželi tamtudy.
- A Garro? - Je s nima, máte přijet.
Tak jo. Jedem.
Dobré ráno, paní zástupkyně. Tohle je stavbyvedoucí.
- Těší mě. - Paní Ruggeriová.
Psi běželi tamtím směrem.
- Co tam je? - Šatna pro dělníky a kumbál.
- Tak jdeme. - Pojďte za mnou.
Pozor na hřebíky.
Vidíte to? Něco cítí.
Musíme zavřít stavbu, všechny identifikovat,
zavolat forenzní a prolézt to tu píď po pídi.
- Bude tam sníh? - Spousta sněhu.
Tak se svezeme na saních?
Záleží, jestli pak v chatě vypiješ celou horkou čokoládu.
Mami!
Vyzvednu tě rovnou ze školy a strávíme tam celou sobotu, jo?
Vrátný říkal, že vás tu najdu.
Plukovníku Vitale.
- Neviděli jsme se od Caltanissetty. - To teda. Jdeme do kanceláře.
Dobře.
- Pomůžete mi? - Jistě.
- Věděla jste, že pošlou mě? - Ano, inspektor Garro mi to říkal.
- Je pečlivý. - Velmi.
- Prý zatím tápete. - Nemáme vůbec nic.
Bezpečnostní kamery, odposlechy, prohlídky… ani ň.
Někdy netřeba hledat daleko. Osobní zkušenost.
Posaďte se.
Rodinu jsme proklepli jako první, ale nic jsme nezjistili.
Něco přece. Otec nechal v hlasovce prosbu.
„No tak, Yaro, pojď domů.“
Ano, vím o tom.
„No tak, Yaro, pojď domů.“ Zní to, jako by to nebylo poprvé.
Spíš je to starostlivý otec, jehož dcera se někde zdržela.
Fulvio Gambirasio často měnil zaměstnání.
Na stavbách je pečlivý, důsledný. Někdo, kdo nepřimhouří oko.
Možná má nepřátele.
Napadlo nás to, ale moc tomu nevěřím.
Mohl někoho naštvat, ale ne tak, aby se mu takhle mstil.
Navíc všichni jeho kolegové tvrdí, že Gambirasiovi jsou slušná rodina.
- A podle vás? - Ještě jsem s nimi nemluvila.
Vážně?
Máte v plánu to udělat?
Mám v plánu to udělat, až pro ně budu mít něco víc než
„držte se“, „najdeme ji“, „dobře to dopadne“.
Stává se z toho národní sport.
Na zítřek lze pohlížet dvěma způsoby.
Pro někoho je to den mezi dvěma nocemi…
Prosím?
…a pro někoho je to noc mezi dvěma dny.
To máte z přepisu Yařina deníku.
Dosti teskná věta, dospělá, hluboká, hodně mužská.
Nevěřím, že ji vymyslela třináctiletá dívenka, co myslíte?
S kým se stýkala? Co starší kamarádi její sestry?
Jsou první, koho jsme prověřili, a na nic jsme nepřišli.
Tady. Originál.
No prosím. Citát od Otce Mazziho.
Dojmy někdy klamou.
Máte pravdu.
Hory nám neutečou.
- Pojedeme za týden. - Jasně.
Broučku.
- Na. - Nechci.
Ani se nerozloučíš?
Naše třída je hodně rozdělená.
Jsou tu posmíváčci, vtipálci, a taky několik grup, včetně té mojí.
V grupě mám nejlepší kámošky: Ludo, Ale, Svevu a Ginny.
Obtěžování? Šikana? To naprosto vylučuji.
Snad mi nechcete tvrdit, že jste dokonalá škola.
Nějaká ta klukovina, schovávání se na záchodech,
kouření trávy jako všude, ale nic, co by se týkalo Yary.
- Všechno jsme řekli karabiníkům. - Ano, ale chtěla jsem přijít osobně.
Podívejte. To je z Yařina deníku.
„Dneska stál prakticky vedle mě.“ Vykřičníky, srdíčka…
- Takže se jí někdo líbí. - Ale jistě, klasické zakoukání.
Typický hezký hoch, co na něj holky letí. Yara mu ani neřekla, že se jí líbí.
Pojďte, ukážu vám ho.
Dneska stál prakticky vedle mě.
Jsem tvá, protože se mi líbí tvůj úsměv.
Jsem tvá, protože mi dáváš pocit, že jsem velká, důležitá.
Dneska jsem při náboženství zavřela oči
a v tichosti vnímala, co cítím uvnitř a navenek.
Dospívám, měním se. Jako v mojí oblíbený písničce.
Život je jako zvrat v představení plném překvápek.
Celá naše komunita, nebo spíš celá naše země,
si o Yaru dělá starosti.
Schůze prokuratury nepřinesla nic nového.
S každou další hodinou tady v Brembate roste napětí.
Stojíme před Yařiným domem, rodina však nevychází.
Pátrání pokračuje bez ustání,
každý metr čtvereční je neúprosně pročesáván.
Obyvatelstvo spolupracuje.
Senátor Nigiotti dnes vydal následující prohlášení.
Dlouze jsem hovořil s orgány a nepochybuji o tom…
Říkám to především jako otec než jako zástupce lidu,
že Yaru brzy najdeme a přivedeme domů.
Dále.
- Dobrý den, zástupkyně. - Dobrý den.
- Posaďte se. - Díky, postojím.
- Jak to vypadá? - Máme stopu.
Psi nás dovedli na staveniště v Mapellu, možná, že děvče věznili tam.
Ošklivý případ. A ještě ten tlak…
Něco takového tu nemá obdoby.
Každopádně vám chci říct, že ať se děje cokoli, stojím při vás.
Ještě bych dodal,
že kdybyste potřebovala posilu, stačí říct a zařídím to.
- Posilu? - No ano.
Kdybyste měla pocit, že potřebujete pomocnou ruku.
Byl by to projev velké zodpovědnosti.
Díky. Kdybych měla ten pocit, určitě vám dám vědět.
Fajn.
Víte, v Caltanissettě jsem vyšetřovala mafii, vraždy,
nejsem žádný nováček.
Já vím, ale tady je to jiné.
Chápu.
Čelíme tlaku a pochybám shora, což je pochopitelné.
Naštěstí je justice nezávislá.
Dobrý den, paní Gambirasio, jsem Letizia Ruggeriová.
Dobrý den. Můj manžel Fulvio.
Vítejte, pojďte dál. Chcete si odložit?
Ano.
- Vezmu vám bundu. - Děkuju.
Dali jsme dokupy další fotky.
S krátkými vlasy…
S dlouhými vlasy…
Třeba vám pomůžou.
Venku obíhá jen ta, co dostal inspektor.
Mrzí mě ten humbuk, novináři…
Přišla bych dřív,
ale co jste řekli karabiníkům nám doposud stačilo.
Nechtěla jsem vás více zatěžovat.
A teď máte něco nového?
Je mi líto, ale zatím ne.
- Paní zástupkyně. - Ano?
Proč jste přišla, když nemáte nic nového?
Poslyšte.
Co jsem řekla předtím,
že od vás máme všechny informace a že nemám žádné pochybnosti, je pravda.
Ale říkala jsem si, jestli vás od toho zmizení
třeba něco nenapadlo, nějaká hádka v rodině,
cokoli, co by Yaru přimělo dobrovolně odejít.
Kéž by to tak bylo.
Já chápu, že se musíte ptát na všechno, i na věci, které nám jsou nepříjemné.
A chápu, že se mě a mé ženy musíte zeptat zvlášť.
Jenom…
vás žádám, abyste to nedělala tady, v Yařině pokojíčku.
No tak.
Máte pravdu, omlouvám se.
Slyším vás, Garro.
Máme odposlech jedno dělníka, jistého Mačorana jménem Mohamed Fikri.
Podle překladatele Fikri řekl, cituji:
„Alláh mi odpusť, já ji nezabil.“ A pak se rozbrečel.
- Zadrželi jste ho? - Jestli chcete…
Samozřejmě, že chci! Seberte ho.
- Ihned ho zadržte. - Rozumím, jdu na to.
Mohamed Fikri. Nalodil se na trajekt Berkane.
Vyplul tady z Janova.
Vyslali jsme lodní hlídku, už jedou.
Tak dělejte! Nesmí se dostat do mezinárodních vod.
- Dobrý den. Už nás čekají. - Skvěle.
Já to nechápu.
Co?
Co jsem řekl?
Tady.
„Alláh mi odpusť, já ji nezabil.“
Ne, to je špatně.
- Řekl jsem: „Bože, ať to vezme.“ - Ten překlad je špatně.
Mluvil jsem o svojí holce.
Brečel jsem kvůli rozchodu, nic víc jsem tím nemyslel.
- Utekl jsi. - Ne, jel jsem na výlet.
Rok jsem neviděl rodinu, dva roky jsem nebyl doma.
- Ta cesta byla naplánovaná? - Ano. Mám lístek od května, podívejte.
Dobře, ale to nic nedokazuje.
Mohl jste využít plánované cesty
a pláchnout, když začalo přituhovat.
Nezapomeňte, že má alibi. Byl s předákem Scarlim.
Měřili jsme to.
Ze stavby jsou to k tělocvičně čtyři minuty,
pan Fikri mohl Yaru Gambirasiovou unést,
než ho pan Scarli na stavbě vyzvedl.
Nic jsem neudělal. Nic jsem neřekl!
Nic! Bůh je mi svědkem.
Uklidněte se, pane Fikri.
Případ vraždy Yari Gambirasio konečně někam pokročil.
Došlo k zatčení marockého zedníka, jehož tíží řada inkriminujících důkazů.
Fikri se v Janově nalodil na trajekt mířící do Maroka,
policie jej však zastavila těsně před opuštěním národních vod
a otočila zpět do přístavu, aby mohlo dojít k Fikriho zadržení.
Příslušné orgány vyhodnocují důkazy a zvažují, zda Fikriho obvinit.
- Co to děláte? Vy kouříte? - Ne, nekouřím.
Chci ještě prověřit Fikriho odposlech.
Chci víc znaleckých posudků, ale hned.
- Kde vezmete další arabské překladatele? - Co já vím, Edoardo. Hledejte.
A kde?
Zajděte na policii, je to za rohem.
- Imigrační oddělení. - Na imigrační?
Požádejte někoho o pomoc, no tak.
No dobře, ale zahoďte ten hnus.
Jsem pan Carlini z prokuratury, potřeboval bych pasovku.
- Tudy. - Díky.
Tudy, prosím.
- Kdo je další? - Tady paní.
Po jednom.
Můžu?
Slyšíte dobře?
Prosím vás, všech osm se shodlo, že říká…
- „Bože, ať to vezme.“ - Ano, do jednoho.
- To je průser. - Vždyť za to nemůžete.
A kdo? Je to můj případ.
Hanba!
Chceme jen pokojně vyjádřit náš názor.
Co vám na to mám říct? Vážně jste mě zklamala, a hodně.
To jsem měla obvinit někoho, kdo s tím nemá co dělat?
Co kdyby ho odsoudili?
Řeknu vám to jako otec, Letizie.
Vždycky jsem vás obdivoval a respektoval.
To jsem ráda.
Ale víte, že každý případ, každé vyšetřování má své meze.
Když nic nenajdeme, musíme ho uzavřít.
Čas tlačí.
Jestli chceme nějaké výsledky, musíme na to jít pořádně, důsledně.
Chcete to dát muži.
Odchod.
Hovořím jménem občanů, kteří mě požádali,
abych podal starostům, radním, krajským a vládním činitelům,
Ministru spravedlnosti a Nejvyšší radě soudců a zástupců,
žádost o odvolání zástupkyně Letizie Ruggeriové,
nebo aby jí přidělili někoho zkušenějšího.
Ve vyšetřování tohoto zrůdného zločinu,
který tak zasáhl náš národ, došlo k příliš mnoha chybám.
Takový rasismus naruby, pokrytectví, jež ustavičně znemožňuje dobrat se pravdy.
Jen pro ilustraci, propustili Fikriho
a neprovedli prohlídku dodávky, se kterou plul do Tripolisu.
Tangeru, kreténe.
Nevyšetřili ty desítky dělníků ze stavby v Mapellu, samé cizince,
a kdoví, kolik z nich má vůbec papíry.
Mám plné ruce, můžete mi otevřít?
Už jdu.
Díky.
- Díky, Edoardo. - Beztak už vystydlo.
Mluvila jste se šéfem?
Ne.
Ale o té petici proti vám určitě víte.
Zrovna jsem posílala fax.
Snad nechcete odstoupit.
Dobrý den, paní zástupkyně.
Dobrý den. Neozvala jsem se dřív, chtěla jsem vám dát něco konkrétního.
- Ano? - Ale už se vám to asi doneslo.
- Že ten mladík z Maroka to ne… - Ne, nemá s tím nic společného.
Ano, bylo to v televizi.
Mrzí mě, že jste to zjistili takhle.
Pro toho mladíka je to určitě lepší.
Jakože to neudělal.
Ano. Ale není to krok zpět, nýbrž vpřed.
- Každý krok nás teď posouvá dál. - Rozumím.
- Chápu, že potřebujete… - O nás vůbec nejde.
Problém je, že nevíme, co říct dětem.
- Jistě. - Nechápou, bojí se.
Je mi to jasné.
Vlastně ne, neumím si to vůbec představit.
Ahoj. Nevíš, kde je Vittorie?
Koukni, jestli nezůstala v tanečním sále.
Dík.
Mami.
Vittorie, do prdele!
Nemůžeš takhle zmizet, všude tě hledám!
Stokrát ti říkám, že máš napsat, nemůžeš se takhle vypařit!
Nezlob se, maminko. Měla jsem hlad, byla jsem si pro sváču.
Promiň, miláčku.
Omlouvám se.
Jsme skromná rodina.
Naše jednota je založená na lásce, na úctě,
na upřímnosti.
Na radosti z našeho skromného žití.
Již měsíc se soustavně ptáme kdo,
co, jak, kdy
a proč se nám to děje.
Nehledáme odpověď,
nechceme nikoho obviňovat.
Máme jediné,
nesmírné přání.
Aby se naše dcera vrátila do svého světa.
Do svého města.
Do svého domova.
Mezi své blízké.
Žádáme ty, kdo Yaru drží, o milosrdnost.
Žádáme je, aby oprášili svědomí a nalezli v něm pocit lásky,
aby jí pohlédli do očí
a otevřeli ty dveře či vrata, které ji dělí od svobody.
Žádáme vás: vraťte nám naši dceru.
Když nemáme žádnou stopu, začneme tam, kde nic není.
Žádné známky souboje na ulici.
Nikdo neslyšel křik, nikdo neslyšel ani pípnutí.
V půl sedmé večer, mezi domy.
Co by kamenem dohodil od tělocvičny, kde se pohybuje padesát lidí.
Ne.
Nezlobte se na mě,
ale to na zdravou, silnou puberťačku, odvlečenou nějakým únoscem, prostě nesedí.
Každý den čtu její deník.
Tahle holka se jen tak nedá.
A aby zmizela na tak krátkém úseku, chce to dopravní prostředek.
Jenže na asfaltu není brzdná dráha.
Což znamená, že řidič je klidný a nespěchá.
Zkusme hypotézu.
Řekněme, že se někdo přiblíží…
a nabídne jí svezení.
Ona jde pozdě, tak souhlasí.
Musí to být někdo, koho zná, koho už někdy viděla,
kdo s námi spolupracuje, kdo jde policii na ruku,
kdo popíjí kafe s Civilní obranou a třeba se nám i vysmívá.
Celá armáda pořádkových a dobrovolných sil.
Přes 300 lidí pročesává okolí a hledá sebemenší stopu,
cokoli, co by vedlo k Yařině nalezení.
To všechno s typicky bergamskou rozhodností a zarputilostí.
Národní média tento přístup často nechápou,
což však neznamená, že se všichni nesnaží,
že každý nepomáhá, jak může.
Senátor Nigiotti se opět kriticky vyjádřil na adresu chabého vyšetřování a naznačil,
že je na vině konkurenční boj jednotlivých pořádkových sil.
Nemám ve zvyku vyvracet falešné zprávy,
ale považuji za nutné vám sdělit, že fámy o neshodách mezi orgány
jsou zcela neoprávněné.
Jsem hrdá na svou novou dráhu u policie,
nicméně udání dostali Carabinieri a ti také rozjeli vyšetřování.
Děkuji forenznímu oddělení R.I.S. a forenzní sekci policie
za jejich neocenitelnou a trvající pomoc.
Nějaké otázky?
Inspektore, není tady někde to, jak se to jmenuje…
„Non Solo Dance“?
- To je nějaký podnik? - Tamta diskotéka, plukovníku.
- Před měsícem tam došlo k vraždě. - Byla to obyčejná rvačka.
Co když ji zabil tady, protože to tu zná?
Protože sem často jezdí, protože sem chodí na diskotéku?
Nevím, chodí sem kdekdo.
Motokrosaři, prostitutky, nadšenci do leteckých modelů.
Ano, ale teď můžeme sledovat další telefonní buňky.
Ty v Chignolu.
- Porovnám je s těmi v Bremb… - Těmi v Brembate.
- Najdeme-li shodu… - Zúžíme okruh.
Dnes na louce v Chignolu d'Isola
definitivně zhasla naděje na nalezení živé a zdravé Yary Gambirasio,
dívky, která před třemi měsíci beze stopy zmizela.
Odpoledne bylo nalezeno tělo ve značném stádiu rozkladu
a podle prvního ohledání bohužel není pochyb.
Je to tvrdá rána nejen pro naši komunitu,
ale pro celou Itálii a pro všechny, kdo doufali, že je stále naživu.
Představa, že je vrah, není totiž pochyb, že šlo o vraždu,
stále na svobodě, je odporná a děsivá.
Pořád běhám sem a tam.
Utíkej, Yaro. Tak poběž, Yaro.
Takže. Dávejte pozor, Edoardo.
Máme četné rány na zátylku,
na hlavě, čelisti a levé lícní kosti.
Těžkým tupým předmětem.
Dále šest řezných ran,
jednu na krku,
jednu na zápěstí a čtyři na zádech.
Patrně způsobené čepelí nebo řezáčkem.
Ale žádná zbraň se nenašla.
Ptala jsem se experta, jestli nešlo o rituální zranění,
třeba od nějakých satanistů, od nějaké sekty nebo tak,
ale vyloučil to.
Ty rány…
jsou nahodilé.
Bylo to…
bezhlavé násilí.
Panenko skákavá.
Jenže ty rány ji nezabily.
Nezasáhly životně důležité orgány.
Nejspíš zemřela…
na podchlazení.
Našli jste stopy…
Ne. Žádné přímé sexuální násilí.
Asi chtěla utéct, chuděrka.
Dohnal ji.
Omráčil.
Pořezal jí záda.
Zbil ji.
A nechal ji tam.
Na mrazu.
Ještě živou.
Ale motiv byl sexuální,
to je patrné z pořezaných legín a kalhotek.
Zastavil ho strach.
Strach?
Ano, je nejistý, začátečník.
Jenže už to udělal.
Prolomil mantinel.
Když ho nechytíme, udělá to zas.
Četla jste tohle?
Na plicích měla stopy vápna a na oblečení kousky železa.
Ano, vrací nás to do světa zedníků, na staveniště v Mapellu…
A třeba k Fikrimu.
Ne, Fikri je z obliga.
Řešení musíme hledat… v předmětech doličných.
PARMA VELENÍ FORENZNÍHO ODD. R.I.S.
Dobrý den, tady plukovník Emiliani z R.I.S.
Dobrý den, poslouchám vás.
Máme výsledky testu, je to potvrzené.
Na kalhotkách a legínách je cizí DNA.
- Jedu tam. - Díky.
Jak jsem říkal, našli jsme na Yaře cizí DNA.
Víme jistě, že kromě té vlastní na sobě měla mužskou DNA.
- Krev, sliny, semeno? - Ani sliny, ani semeno. Spíš krev.
- Řízl se, když ji ubližoval. - Je to možné.
Díky moderní metodice máme další stopy. Téměř 100% se jedná o Indoevropana.
- Žádný Maročan. - Ani Afričan. Je místní.
A na 90 % má světlé oči.
V Americe bychom měli databázi DNA,
ale tady to tak bohužel, nebo naštěstí, není.
Máme vzorek DNA, ale chybí nám podezřelý na porovnání.
- Máme neznámého. - Přesně tak.
Tak ho tak i nazveme: Neznámý 1.
A odpíchneme se od DNA Neznámého 1.
Jak?
Porovnáme ho.
- S kým? - Se všemi.
Se všemi, se kterými to půjde. S každým, kdo byl s Yarou ve styku.
Založíme vlastní databázi.
Chápu to správně, že chcete vyšetřovat pozpátku?
Najít vraha pomocí DNA?
Přesně.
- Dělal to už někdo? Co to bude stát? - Nedělal a bude to drahé.
No právě.
To přece neznamená, že to nejde. Konečně mámě nějaké vodítko.
Můžeme použít Yařiny rodiče, známé,
lidi z tělocvičny, ze školy, ze stavby, z obchoďáku, z diskotéky.
Neodvezl ji na tu louku jen tak.
Vyšetřování nabralo směr,
po celém Brembate a okolí vyrostly stany jak houby po dešti
a Červený kříž odebírá vzorky, aby identifikoval vrahovu DNA.
Účast je zatím dobrovolná,
ale systém vyvolává značné obavy.
Na politické scéně vzplanula vášnivá diskuse.
Mnoho lidí viní zástupkyni Ruggeriovou z jednání na hranici naší Ústavy.
Jiní naopak tvrdí, že přehnaná ochrana právních principů pomáhá pouze zločincům.
Další.
- Je to odporný. - Nepřeháněj, Guerinoni.
- Damiano? Kde vězíš? - Na výtěru. Pěknej hnus.
- Kam jedeš teď? - Přece domů.
Tak zatím.
ŘÍM, O ROK POZDĚJI SÍDLO FORENZNÍHO ODD. POLICIE
- Co jste našla? - Máme to, sledujte tu shodu.
Tyhle dva biologické profily se z 50 % shodují.
Ten Guerinoni je přímý příbuzný Neznámého 1.
- To je velký pokrok. - To bych řekla.
Je tu se mnou.
Vypněte to.
Prosím.
Pojďte za mnou.
Vůbec Yaru Gambirasiovou neznám. Snad mě nechcete vinit, že chodím na dýzu.
O to nejde.
Věříme vám, pane Guerinoni. Víme, že DNA na Yařině prádle není vaše.
Tak proč jste mě pozvali?
Pozvali jsme vás, protože vaše DNA má společné prvky s DNA Yařina vraha.
Konkrétně haplotyp Y.
Haplo blaplo…
Netuším, co to je.
Znamená to, že jste příbuzní.
To ne.
Ano. Jste příbuzní z otcovy strany.
Nemáte z otcovy strany bratrance, strýce…
Mám tři bratrance. Vittorii, Paola a Marcella, ale…
- Mám si vzít právníka? - Ne, pane Guerinoni, nejste podezřelý.
Buďte bez obav.
Vittoria Guerinoni žije léta v cizině.
Paolo i Marcello Guerinoni nám dali vzorky dobrovolně,
tady je výsledek.
Jak vidíte, v obou případech je tu značná shoda s DNA Neznámého 1,
ale není stoprocentní.
Čili se blížíme, ale nejsou to oni.
Nejsou, nikdo z nich. Ani sestra, což je navíc žena.
Zato jejich otec, Giuseppe Guerinoni,
by mohl být otcem Neznámého 1.
Otec by mohl být otcem vraha, ale žádný ze sourozenců to není.
Přesně. Což nám moc nepomůže.
- Ledaže… - Správně.
By měli čtvrtého, nemanželského sourozence.
Přesně to jsem chtěla říct.
Problém je v tom, že potřebujeme Giuseppeho DNA,
jenže on je 15 let mrtvý.
Dobře.
GORNO (OKR. BERGAMO) ROK A ČTYŘI MĚSÍCE OD YAŘINA NALEZENÍ
To je úplný nesmysl.
Máme spolu Vittorii, Paola a Marcella, toť vše.
Nemůže to…
být syn z jiného manželství…
z předchozího vztahu?
Co vás nemá.
Můj Giuseppe byl ženatý jen se mnou.
Žádné další děti nemá.
Chápu.
Ne.
Ne, nechápete.
Ne.
Přepočítali jste se.
A teď chcete rozrušovat slušné lidi.
- To se nedělá. - Paní, laboratorní data nelžou.
Abychom měli jistotu, potřebujeme DNA.
Ale jakou?
Čí?
Vašeho muže.
Nenechala jste si jeho prádlo?
Tady to je.
Může si Dr. Prosperi půjčit košili?
No jistě.
Podívejte, jak je čistá. Jednou měsíčně všechno peru.
Vy to 15 let každý měsíc perete?
No jistě.
Takhle tu DNA nenajdeme.
Poslyšte, neměla byste jeho řidičský průkaz?
Ale ano, dokonce dva.
Jeden normální a jeden na zemědělské stroje.
Vidíte?
Takže Giuseppe Guerinoni je otcem Neznámého 1?
Trefa.
Ještě něco.
Díky, že jste přišla osobně.
- To je samozřejmost. - To si jen myslíte.
- Jak to? - Škoda slov.
Analýza DNA z ostatků Giuseppeho Guerinoni
na 99,99 % potvrzuje,
že byl otcem Neznámého 1.
To mě podrž.
Ale nikoli se svou manželkou, s níž měl další děti.
Lze tedy konstatovat,
že Neznámý 1 je výsledkem Guerinonova nemanželského poměru.
Čili abyste našli Neznámého 1, musíte vypátrat jeho matku.
Giuseppe Guerinoni léta jezdil s autobusem v okolí Bergama.
Musíme tedy hledat stopy vztahu, který přivedl na svět Neznámého 1.
Chcete říct, že budete brát vzorky všem ženám v širém okolí?
Ano, všem, které se přihlásí dobrovolně.
Senátor Nigiotti předložil parlamentní stížnost
kvůli astronomické ceně vyšetřování, které podle něj nikam nevede.
Tvrdí, že jste promrhala stovky tisíc euro za zbytečné odposlechy.
Jak jsem řekla, nechám za sebe mluvit výsledky.
Prý je šílená.
Není šílená.
Za pět minut jsem u vás.
BERGAMO, DUBEN 2013 MĚSÍC PŘED UZAVŘENÍM PŘÍPADU
Tady, tahle je poslední.
Díky.
- Copak, lepíte si plakáty? - Spíš hraju piškvorky.
A zdá se, že prohrávám.
Co to povídáte?
Senátor Nigiotti je v ráži,
Nejvyšší rada soudců chce vyšetřit moje vyšetřování
a starosta Gorna mě nařknul, že jsem pošpinila dobré jméno obce.
Co říká prokurátor?
Že abychom se vyhnuli sankcím…
měla bych sama požádat o přeložení.
Nikdy v Neznámého 1 nevěřili.
Podle nich jsem si ho vycucala z prstu, protože ve finále jsem ničeho nedosáhla.
Jak to vypadá s Guerinonim?
Všechny jsme vyslechli. Kolegy, příbuzné, přátele.
Nikdo o tom záletu neví. Ticho po pěšině.
A pak že omerta je věc jižanů.
Tyhle jsou poslední.
Další zbytečné testy.
Peníze poplatníků vyhozené oknem, ale aspoň jsou poslední.
A tohle. Anonymy,
věštci, senzibilové, mýtomani.
Přestupky zjištěné z odposlechů.
A nesmí chybět ani verze, že to byli satanisti.
Já vás nechápu, paní zástupkyně.
Můžete pomoct mému nástupci.
Proč to říkáte?
Dívám se pravdě do očí.
Ruggeriová je magor a selhala. Vyřeší to někdo jiný.
Pokud vůbec něco najde, protože meleme z posledního.
Brzo nám zatnou tipec.
Děda mi vyprávěl příběh, který jsem měl hodně rád.
Tři můry dumaly nad významem svíčky.
První povídá: „Světlo“. Druhá povídá: „Oheň“.
Třetí se šla podívat, ale spálila se a už se nevrátila.
Pravdu totiž nelze poznat.
Děkuju vám za historku, inspektore, ale nechápu, jak mi pomůže.
Vyvraťte ji,
obraťte staré báje naruby, vy to určitě dokážete.
Neodstupujte, to se radši nechte vyhodit. Schválně, jestli se opováží.
- Rozpažte. - Ano.
Promiňte, kde najdu paní Ruggeriovou?
Půjdete přes dvůr a výtahem do druhého patra.
- Díky. - Není zač.
Další.
Nerozumím tomu, pane profesore.
Vysvětlím to. Dostali jsme od vás nějaké vzorky.
Jako půlka Itálie.
Ano, jenže jedna z našich výzkumnic,
Pierangela Crignani,
která mimochodem dokončila stáž, ale neúnavně pokračuje ve své práci,
učinila zajímavý objev, tady.
Týká se jedné alely DNA Neznámého 1.
- Alely? - Alela je varianta genu.
Grignaniová provedla hloubkovou analýzu nukleotidů DNA Neznámého 1
a našla tuto variantu,
která je v místních lidech velmi vzácná.
V otcově profilu se nevyskytuje.
Čili mu byla předána matkou.
Počkejte, chápu to správně, že jsme tuhle alelu dosud nehledali?
Ne, protože těch variant je nepřeberně.
Teď však můžeme porovnat všechny existující vzorky
a výrazně urychlit hledání, chápete?
A přišla na to ta dívka.
Po ukončení své stáže.
Vítejte v Itálii.
Právě přišly výsledky od profesora.
A?
Porovnali genetický profil několika žen.
Jedna má shodnou alelu s Neznámým 1 podle všech 21 autosomálních znaků.
- Je to jeho matka. - Ano. Na 99,99 procent.
- Našli jsme ji. - Dokázali jsme to.
Tři týdny před uzavřením případu.
Jeho matka, Ester Bossettiová, rozená Arzuffiová. Má tři děti.
Nejmladší žije v zahraničí, a pak jsou tu dvojčata – jedna žena
a jistý Massimo Giuseppe Bossetti, 41 let, tesař, trvale žijící v Mapellu.
Proto ty zbytky železa a stopy vápna na plicích.
Druhé jméno je Giuseppe, jako starý Guerinoni.
Dala mu jméno po pravém otci.
R.I.S. vypracoval genetický profil,
podle něhož má Neznámý 1 na 94 % světlé oči.
Jako Massimo Bossetti.
Dali jsme ho sledovat.
Ale opatrně. Jestli je to on a už se čtyři roky ohlíží přes rameno…
Ověřujeme polohu jeho mobilu ze 26. listopadu 2010.
Zatím namontujeme zařízení.
Jestli je to on, tentokrát neupláchne.
Jdete na elektroměr?
- Prosím. - Díky.
Pojďte za mnou. Zavřel byste dveře?
- Ano. - Díky.
Elektroměr je tady.
- Řekla bych, že je v pořádku. - Radši to ověříme.
Nechám vás pracovat. Kdyby něco, budu poblíž.
Dobře, díky.
ROBICA OSVĚTLENÍ
Podle odborníků je Guerinoni biologickým otcem muže,
který zanechal biologickou stopu na Yařiných kalhotkách a legínách.
- Podle vyšetřujících… - Tentokrát ho určitě dostanou.
Toho hajzla.
…nalezli možnou stopu vraha třináctileté gymnastky z Brembate.
Dnes zapadl další kousek skládačky v nešťastném případu maličké Yary…
Jdu spát, co ty?
Mám ještě nějakou práci.
Vždyť je hrozně hodin. Jakou práci?
To je jedno.
Pozor, ať nevzbudíš děti.
Neboj.
Klek, vztyk, otevřít, zavřít.
Klek, vztyk, plié.
Otočit. Nahoru. Plié. Otočit.
Akce, póza, nahoru.
Ještě netleskejte, zvládnou to i líp.
- Znovu. - Moment.
Sedm, osm.
- Tady Garro, nezlobte se, že ruším. - Ano, poznám vás podle čísla.
- A jo. - Povídejte.
Hlásím, že máme data z Bossettiho mobilu.
Ten pátek byl v 17:45 na buňce v Brembate,
shodné s buňkou tělocvičny.
Pak si do sedmi ráno vypnul telefon.
Slyšela jste mě, paní zástupkyně?
Ano, slyšela. Skvělá zpráva, děkuji.
- Není zač. - Na shledanou.
Dobrý den. Vaše doklady, prosím.
Běžná kontrola. Provedeme dechovou zkoušku.
Foukejte do trubice, pomalu.
- Můžu počkat v autě? - Jistě, klidně počkejte v autě.
Máme test DNA. Bossetti je Neznámý 1.
Stoprocentní shoda.
Tady je zatykač.
Úkladná vražda a surovost jako přitěžující okolnost.
Musíme spěchat, než dorazí tisk.
Aha.
Spěchejme.
- Ať nezdrhne tamtudy. - Nezdrhne.
- Bacha, ať nezdrhne. - Nezdrhne.
Rychle.
Běžte tamtudy. Tamtudy. Massi, zařídíš to?
Mauro, máme zatčeného.
- Je to Massimo Bossetti. - Jak? Bossetti?
- Nikdy jsem o něm neslyšela. - Je to zedník z Mapella.
Pracuje na stejné stavbě jako váš muž.
Možná vás znal, věděl o vás, o Yaře.
Třeba jí nabídnul svezení.
Mauro.
Jste sama?
Máte u sebe někoho? Manžela?
Jsem v pořádku.
- Jste si jistá? - Je to jeho DNA, na sto procent.
Mrzí mě, že to trvalo tak dlouho.
Ale proč to udělal? Co je zač?
To se chystáme zjistit.
Můj klient se rozhodl využít právo nevypovídat.
Ten domnělý klíčový důkaz, zdánlivě usvědčující DNA,
je neplatný.
Chybí mitochondriální prvek a je tedy nepřijatelný.
Celý tento proces je nepřípustný.
Pokud ovšem žijeme v právním a nikoli policejním státě.
Dnes opět zasedá Porotní soud v Bergamu.
Dozvíme se konečně pravdu? Je Bossetti vinen, nebo ne?
Tuto otázku si klademe již více než čtyři roky
a dnes se možná dočkáme odpovědi.
Bohužel bez záznamu, protože soudkyně Bertojová
kvůli neukázněné veřejnosti rozhodla, že soud bude probíhat za zavřenými dveřmi.
Přístup mají jen příbuzní a několik prověřených novinářů.
Proč jste se bál, když vás přišli zatknout?
Přišli si pro mě jak pro nějakého…
překupníka drog.
Aniž by mi to nějak vysvětlili.
Dodnes nechápu důvod svého zatčení.
Proč tady vůbec jsem.
Nic jsem neudělal, to přece víte.
Ne, pane Bossetti, my jsme přesvědčeni o opaku.
A vy jste tu proto, že proti vám máme závažné důkazy
a protože je soud uznal za dostatečné, aby s vámi zahájil tento proces.
Chci vidět skutečné důkazy.
Takže vy nevíte, proč se vaše DNA nacházela na oblečení toho děvčete?
Jistěte ne.
Už jsem říkal, že mi ukradli vercajk.
Musel ji zabít ten zloděj a přenést mou DNA.
Ráda bych připomněla, že vaše DNA se nacházela na jejím spodním prádle,
to nemohlo udělat žádné nářadí.
Námitka, paní soudkyně.
Obžaloba obžalovaného vyslýchá, nebo mu zde podsouvá vlastní závěry?
Paní zástupkyně, přeformulujte otázku.
Dne 29. května 2014 jste nebyl v práci, byl jste doma.
Vzpomínáte, co jste ten den dělal?
Jak si mám pamatovat, jestli jsem byl 29. května doma?
Copak…
Pomůžu vám. V 9:55 naši experti,
nikoli jeden, ale hned čtyři experti,
na vašem počítači našli následující hledání:
holčičky s vyholenou vagínou.
Nevím. Netuším, o co jde.
Možná to hledala žena, občas to děláme společně.
Asi to hledala ona, to přece není zločin.
Ne, to není.
Jenže vy, pane Bossetti, jste byl v 9:46 doma
a volal jste ze svého mobilu panu Andreolimu,
což potvrzuje buňka v Terno d'Isola, ulice Carbonera.
A v 9:55, tedy devět minut po telefonátu,
jste na internetu hledal holčičky s vyholenou vagínou.
Jak můžete určit, že byl něčí mobil doma?
Tvrdíte, že jsem byl doma s mobilem?
Ano.
V 9:46 jste byl doma, pane Bossetti,
protože jste se připojil na mobilní buňku příslušnou vaší adrese.
Námitka, paní soudkyně.
Jak tento útok na soukromí obžalovaného souvisí s projednávaným zločinem?
Zamítá se. Obžaloba může pokračovat.
Vaše žena naopak doma nebyla, protože už v 11:19 píše zprávy vám
a jedné z učitelek vašich dětí,
přičemž se připojuje na buňky daleko od bydliště.
Máme to černé na bílém.
Pak vám žena volá, stále z venku,
a připojuje se k buňce v Ponte San Pietro.
Paní nám řekla, že byla u kadeřníka, a světe div se, souhlasí to.
Z čehož vyplývá, pane Bossetti, že jste to hledání dělal vy sám.
To je vyloučeno.
Nemohl jsem nic takového hledat, neumím používat počítač.
Neumíte hledat na Googlu?
To zvládnu i já, a to jsem počítačový antitalent.
Vím, že mi nevěříte.
Nikdo vám nevěří, pane Bossetti, nejde jen o mě.
My ano. To jen vy mu nevěříte.
Aha, promiňte. Obhajoba vám věří.
A spousta dalších lidí.
Plukovníku Vitale, ty záběry jsme viděli snad tisíckrát.
Vyšlo najevo, že jen jedna z těch dodávek patří Bossettimu.
Není jediná, pane obhájce.
Míchat snímky Bossettiho dodávky se snímky jiných dodávek
je jako míchat hrušky a banány.
To video schválila prokuratura,
na základě četných žádostí o vyjasnění vzniklých pochybností.
- Co tím chcete říct? - Že ho vyrobili z komunikačních důvodů.
Tu montáž jsme nevyrobili proto, abychom potvrdili tvrzení,
ale abychom přednesli hypotézu.
To je to video, vážení.
Paní soudkyně, tohle video není součástí předložených důkazů.
No a?
No a nemůže zde být předloženo, protože není ve spisu.
Je to vaše práce, váš dokument.
Pod záminkou přednesení hypotézy ho převzala média a šíří ho jako pravdu.
Ale ve spisu není.
Paní soudkyně, žádám, aby bylo soudu předloženo celé video,
které média dostala.
Není-li ve forenzním posudku, vůbec nás nezajímá.
Paní soudkyně, tato perla přejde do historie soudnictví.
K videu byly přidány snímky běžných dodávek Iveco
pro mediální potřeby.
Je to skandál. Dělá se mi z toho zle.
To stačí. Uzavřete to.
Už se stalo.
I tehdy jsi byl se švagrem? Všichni jsme řekli, kde jsme 26. byli.
Kromě tebe.
Nikdy jsi neřekl, cos ten večer dělal, a přišel jsi domů pozdě.
Ne moc…
ale přesto pozdě.
A neřekl jsi, cos dělal.
Kdo si to má pamatovat?
Jak si mám vybavit obyčejný den, kdy se vůbec nic nedělo?
Co tím chceš říct?
Ty mi taky nevěříš?
ČERVEN 2016 POSLEDNÍ DNY SOUDNÍHO LÍČENÍ
Toho večera pan Bossetti přiměl nebo donutil děvče,
které vídal okolo Brembate,
nastoupit do jeho dodávky.
Pravděpodobně se ji pokusil zneužít,
Yara se bránila, jak jen mohla,
ale přestože sportovala a dělala gymnastiku,
pořád to byla třináctiletá dívenka.
To vůbec není pravda.
Obžalovaný se ztiší, nebo ho budu muset dát vyvést.
Pokračujte, paní zástupkyně.
Odvlekl ji na louku, dobře si vědom, že ji tam nikdo nenajde.
Omráčil ji tupým předmětem a když ztratila vědomí,
způsobil jí další zranění a nechal ji umrznout.
Všechna poranění utrpěla ještě zaživa.
Řezné rány sice nebyly smrtelné, nebyly však ani povrchní.
Jedna zasáhla krkavici, druhá průdušnici.
Zřejmě krvácela a nemohla dýchat.
Byla sama, po tmě.
Nejspíš se bála, měla bolesti.
Na místě temném, neznámém a chladném.
Profesor Previdere z Pavijské univerzity,
genetik, který objevil dokonalou shodu
mezi DNA Neznámého 1 a Massima Bossettiho,
to dal do jasných souvislostí.
Je-li na Zemi sedm miliard obyvatel,
potřebovali bychom 330 milionů miliard stejných světů,
abychom našli dalšího člověka se shodnými vlastnostmi.
Analýza Yařina oblečení přinesla řadu železných částeček
o rozměrech od jednoho do třiceti mikronů.
Tyto částečky se vyskytují na místech, kde se pracuje se železem.
Zkontrolovali jsme sedadla Bossettiho dodávky,
konkrétně sedačky a opěradla všech tří sedadel,
a na všech vzorcích bylo velké množství těchto částeček.
Uvádíme přitěžující okolnosti:
týrání bezbranné oběti a surové jednání.
Zneužití časových okolností, tedy že konal v noci,
volba místa, tedy že konal na odlehlé louce,
a především osoby, neboť šlo průkazně o dospělého muže
proti třináctileté dívce, která se nemohla bránit.
Z těchto důvodů požadujeme doživotní trest
se šestiměsíční izolací.
Ticho! Ztište se!
Ticho v soudní síni!
Ctihodný Soud.
Dnes, 1. července 2016,
Porotní soud města Bergamo jménem italských občanů
podle článků 533 a 535 trestního zákoníku
prohlašuje Massima Bossettiho
vinným ze surové vraždy Yary Gambirasiové
a odsuzuje ho k doživotnímu trestu.
Soud skončil.
17. července 2017 Odvolací soud potvrzuje rozsudek
12. října 2018 Kasační soud definitivně potvrzuje Bossettiho rozsudek
Massimo Bossetti navzdory rozsudkům nikdy nepřestal tvrdit, že je nevinný
Listopad 2019, obhajoba žádá o nové přezkoumání, žádost je zamítnuta
11. ledna 2021, Kasační soud ukládá Porotnímu soudu přezkoumání důkazů
Překlad titulků: Jiří Nehyba