‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- המשפחה שלי בצבע -‬
‫- מאת פרארי וונוסה‬ ‫ביה"ס הבינלאומי ע"ש ג' מרקוני-‬
‫זה אני, לאונה.‬
‫וזה אבא שלי, סימונה.‬
‫סימונה רצה להיות אנתרופולוג,‬ ‫אבל הוא ויתר על קריירה אקדמית‬
‫כדי לנהל מסעדה מעולה במרכז העיר.‬
‫הוא מצחיק, ספורטיבי, בטוח בעצמו,‬
‫והוא לימד אותי הרבה דברים.‬
‫אני אדחוף את זה לגרון שלך!‬
‫וזה פאולו, אבי השני.‬
‫פאולו הוא ארכיטקט שאפתן,‬
‫אבל הוא ויתר על השאיפות שלו לעת עתה‬
‫כדי להתמקד בחנות הרהיטים שלו.‬
‫אבל הוא מעודד אותי כל יום‬ ‫לנסות להגשים את החלומות שלי.‬
‫אבל בואו נחזור אחורה‬ ‫לתקופה שבה עוד לא הייתי קיים.‬
‫פאולו וסימונה היו זוג מאוהב כבר חמש שנים,‬
‫והרגישו מוכנים להקים משפחה.‬
‫שוב?‬
‫אבל, למרבה הצער,‬ ‫למשפחות כאלה אין זכות לאמץ ילדים באיטליה.‬
‫הכול השתנה כשהם פגשו אותה.‬
‫זאת טילי.‬
‫סימונה פגש אותה באוניברסיטת קליפורניה.‬
‫כשהוא ופאולו סיפרו לה‬ ‫כמה הם משתוקקים לילד…‬
‫- פונדקאות -‬
‫…היא הציעה מייד לעזור להם.‬
‫ובזכות טילי,‬
‫אני נולדתי,‬
‫לשמחת כולם.‬
‫לאונה, תחייך!‬ ‫-תחייך.‬
‫הילדות שלי הייתה ילדות שגרתית,‬
‫ולא הקדשתי תשומת לב מרובה‬ ‫לאופי המיוחד של המשפחה שלי.‬
‫אבל כשהתבגרתי, הקיטוב החברתי העמיק,‬ ‫ואנשים יצאו להפגין ברחובות.‬
‫חלק כדי להגן על המשפחה המסורתית,‬
‫וחלק כדי להעניק זכויות‬ ‫למשפחות מכל סוג ומין, כמו שלנו.‬
‫הייתי בן 11 כשהם סוף סוף‬ ‫נישאו בנישואים אזרחיים.‬
‫מאותו יום, אפילו בעיני החוק,‬ ‫הם היו זוג באופן רשמי.‬
‫הרי אתה מקודש לי בטבעת זאת.‬
‫אני מכריז שאתם כעת בעל ובעל.‬
‫לחיי הזוג הטרי!‬
‫נישואים אזרחיים היו הישג גדול, כמובן,‬
‫אבל שני אנשים בני אותו מין‬ ‫עדיין לא יכלו להירשם כהורים בתעודת לידה.‬
‫אם אין לך ייפוי כוח,‬ ‫אחד ההורים צריך לאסוף את התיק הרפואי.‬
‫אבל אני אחד ההורים! אני לא יודע איך עוד…‬
‫אז רק אבא אחד הורשה‬ ‫להירשם בתעודת הלידה שלי.‬
‫אמרתי לך להביא ייפוי כוח, אבא.‬
‫ורק פאולו הופיע בתעודה שלי.‬
‫אבל לפני כמה חודשים קיבלנו חדשות נהדרות.‬
‫הינה הם!‬
‫תסביר לנו למה היום‬ ‫הוא יום חשוב כל כך בשבילנו.‬
‫די, לאו. לפחות תחכה עד שנתלבש.‬
‫בחייך, אבא. תגיד משהו!‬
‫אומנם זה מגוחך, כי אני אבא שלך 15 כבר שנה,‬
‫אבל היום סוף סוף אופיע בתעודת הלידה שלך.‬
‫היום, באומץ לב, הסכים ראש העיר פיומיצ'ינו‬ ‫לאשרר את תעודת הלידה האמריקנית‬
‫שבה רשומים פאולו וסימונה כשני ההורים שלי.‬
‫- מאושר -‬
‫אז הכול מעולה, נכון?‬
‫האמת שלא.‬
‫כי ההורים שלי הזהירו אותי‬ ‫שאפשר לבטל את התעודה הזאת.‬
‫מה דעתך? מוצלח, נכון?‬
‫כן, זה מוצלח. אני פשוט…‬
‫אני חושב שזה קצת קצר מדי.‬
‫לא? תראה את הסרטון של מירנטה ופברי.‬
‫הוא באורך שעה.‬
‫כן, ומשעמם מחץ.‬ ‫על ההיררכיה החברתית של הנמלים.‬
‫אצלנו יש משפחה,‬
‫מאבקים חברתיים,‬
‫חיים אמיתיים.‬
‫כן, אני יודע. פשוט…‬
‫משהו חסר.‬
‫צריך טוויסט בעלילה.‬
‫למשל?‬
‫למשל, לחשוף מיהו אביך האמיתי.‬
‫שוב התחלת? שניהם האבות שלי.‬
‫איך אתה לא יודע מי האבא הביולוגי שלך?‬
‫בטח חשבת על זה מיליון פעמים.‬
‫מי זאת?‬
‫מי, הצרפתייה?‬
‫תעמוד בתור.‬
‫היא חדשה בבית הספר,‬ ‫היא תרצה להתחבר לאנשים הנכונים.‬
‫היא לא תתעניין בנו.‬
‫מה אמרתי?‬ ‫-מה מצחיק אותך?‬
‫תקשיבו, בבקשה.‬
‫תזכרו, הסרטונים שלכם יוצגו בסוף השנה.‬
‫כל בית הספר יהיה שם,‬
‫וגם המשפחות שלכם.‬
‫לאונה,‬
‫איך מתקדם הסרטון שלך‬ ‫על זכויות להט"ב באירופה?‬
‫מתקדם יפה, כן.‬
‫יפה. אנחנו ניגשים לנושא הזה‬ ‫דרך הסיפור של המשפחה שלי.‬
‫ואני חושש שהוא יהיה קצת אישי מדי.‬
‫הדור שלכם‬
‫מפרסם כל שנייה מחייו ברשתות החברתיות.‬
‫אתם יודעים היטב‬ ‫עד כמה הגבול בין הפרטי לציבורי מטושטש.‬
‫הסתמכות על הניסיון האישי שלכם‬
‫היא הדרך הנכונה לדון בכל נושא.‬
‫הגירה,‬
‫איכות הסביבה,‬
‫זכויות אזרח, סולידריות…‬
‫כולם נושאים מעניינים מאוד.‬
‫כולם מעידים על מודעות חברתית.‬
‫שיהיה בהצלחה לכולם.‬
‫בבקשה, תשקיעו את הלב שלכם בעבודה.‬
‫בסדר?‬
‫ביי.‬
‫כל הכבוד, אלה. יפה מאוד, תישארי נמוך.‬
‫אני יודע שגיליתם את חדוות האוננות,‬
‫אבל אל תגזימו!‬
‫הבאתי את הגראס שלך.‬
‫כל הכבוד, לאונה. קדימה, יופי.‬
‫קדימה, מיקלה.‬
‫קדימה.‬
‫אלוהים אדירים!‬ ‫-מה מצחיק אותך, יא דפוק?‬
‫הבנות יצילו אותנו.‬
‫רואים שאתה לא מאונן.‬
‫אני מאונן, אבל לפחות לא עישנתי‬ ‫ג'וינט ענק לפני השיעור.‬
‫מחובתי לבדוק את איכות המוצר שלי.‬ ‫-בטח!‬
‫קדימה! אתם יכולים, חבר'ה!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫ראית את הבחור החדש מטפס? הוא טוב.‬
‫כל הכבוד.‬
‫נראה שהוא עשה רושם טוב על הצרפתייה.‬
‫אנרגיה, קדימה!‬
‫חתיך, גבוה, שרירי,‬ ‫עם הבחורה הכי שווה בבית הספר,‬
‫ואני בטוח‬ ‫שהוא גם מוציא ציונים טובים בלי ללמוד.‬
‫יש מסיבה אצלי בבית מחר בלילה.‬
‫בסדר.‬
‫אז מה?‬ ‫-אני מזמינה אותך, לוזר.‬
‫ב-22:00.‬
‫יהיו מלא אנשים.‬
‫אנחנו צריכים גראס.‬
‫בטח, כמה שתרצי.‬
‫בסדר.‬
‫אני לא הולך למסיבה.‬
‫בחייך, לאונה!‬ ‫-לא!‬
‫די, תעשה לי טובה.‬ ‫-אני לא הולך.‬
‫בחייך! מה אכפת לך? למה אתה לא רוצה ללכת?‬
‫נעשן קצת, נשתה קצת.‬
‫בסדר, אבל רק כי התחננת.‬
‫אתה חבר טוב!‬ ‫-תפסיק!‬
‫תודה.‬ ‫-יקופו!‬
‫שכחתי אותך!‬
‫סליחה, המורה, יש לי כאב בטן.‬ ‫אני צריך ללכת לשירותים!‬
‫לאונה!‬
‫לאונה, האוכל מוכן!‬
‫אני בא!‬
‫תקשיב, לאונה,‬
‫הדבר הזה שאתה עושה עם יקופו בלימודים…‬
‫באמת הכרחי לחשוף את החיים הפרטים שלנו?‬
‫אתה לא גאה?‬
‫גידלנו אקטיביסט.‬
‫כן, או אופורטוניסט‬
‫שמנצל את המאבק של הוריו‬ ‫כדי לקבל ציון טוב בלימודים.‬
‫בסך הכול, נראה לי שזה למטרה טובה.‬
‫כן, בסדר.‬
‫אבל רק שתדע,‬
‫אני מרשה לך להשתמש‬ ‫רק בתמונות שבהן אני צעיר מאוד וחתיך מאוד.‬
‫אז לא יהיו תמונות שלך בסרטון. חבל.‬
‫אולי אצליח להציל כמה תמונות בפוטושופ.‬
‫אתה כזה שמוק!‬
‫- טילי נולן‬ ‫קליפורניה -‬
‫חבר'ה, זו טילי!‬
‫היי, טילי!‬ ‫-היי! שלום!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-מה שלום המשפחה האיטלקית המקסימה שלי?‬
‫קיבלתם את החבילה שלי?‬ ‫-כן!‬
‫המתנה שלך נהדרת.‬
‫וואו!‬
‫יפה מאוד. תודה רבה.‬
‫איפה הקטנצ'יק?‬ ‫-אני כבר לא קטן. היי, דדה!‬
‫היי, לאונה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר. מה שלומך?‬
‫אהבת את המתנה שלי?‬ ‫-ברור!‬
‫אני אלכוד חלומות יפים בעזרתו. תודה.‬
‫אנחנו מתגעגעים אלייך, טילי.‬ ‫מתגעגעים אלייך!‬
‫זו אשמתנו. הפעם תורנו לבקר.‬
‫היי, לירוי. מה שלומך?‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫יום נישואים שמח!‬ ‫-מה שלום "מלך הכביש", האופנוע שלך?‬
‫אני אוהב את המלך שלי.‬
‫כמעט כמו שאני אוהב את המלכה שלי.‬
‫אנחנו צריכים לסיים.‬ ‫אנחנו בחנות, ומתחיל להיות פה עומס.‬
‫אבל תתכוננו,‬ ‫זו לא מתנת יום הנישואים האחרונה שלכם.‬
‫עשרים שנה יחד, מה?‬
‫בהחלט.‬ ‫-נשיקות!‬
‫עשרים שנה!‬
‫איזה מגניב!‬
‫תודה.‬
‫בחייך, לאונה, רק הגענו.‬ ‫בבקשה, בוא ניהנה הערב.‬
‫מה לעזאזל הם עושים?‬
‫חבר'ה!‬ ‫-דריו!‬
‫דריו, אולי תפסיק להתנהג כמו אידיוט?‬
‫פאק!‬
‫הם משוגעים?‬
‫אני הולך לעשן. נתראה.‬
‫זה רק בשבילך?‬
‫אתה כזה אידיוט.‬
‫עזבי אותי.‬
‫הוא אוהב ללכת מכות. זה התחביב שלו.‬
‫תשתקי!‬
‫אנה.‬
‫דריו.‬
‫בוא לצפות בסרטון הזה.‬
‫תראה.‬
‫מה אתה שותה?‬
‫רוצה להצטרף אליי?‬
‫אני? כן.‬
‫אני שונאת מסיבות.‬
‫הן תמיד מלאות באידיוטים.‬
‫בגלל זה דריו אוהב מסיבות.‬ ‫תמיד יש עם מי ללכת מכות.‬
‫כן, החבר שלך באמת קצת אלי… תקיף.‬
‫החבר שלי? מי, דריו?‬
‫הוא לא החבר שלי.‬
‫אה, לא?‬
‫פשוט נראה שאתם…‬
‫אז הוא…‬ ‫-אחי התאום.‬
‫אחיך התאום.‬
‫אין מה לומר,‬ ‫נראה שאח שלך מסתדר פה יפה מאוד.‬
‫עם המטומטמים האלה?‬
‫לא.‬
‫הוא מנסה להתנהג כמו זכר אלפא,‬
‫אבל הוא לא כמוהם.‬
‫אנחנו לא דומים בכלל.‬
‫אני אוהבת להיות כאן באיטליה,‬ ‫אבל הוא מתגעגע לליל הדפוקה.‬
‫אתם מליל?‬ ‫-כן.‬
‫עיר יפה, ליל.‬
‫לא, זה חור.‬
‫כן, לגמרי.‬ ‫-תמיד קר ויורד גשם.‬
‫כן, ברומא חם יותר.‬
‫כן, חם יותר, אבל בחורף…‬
‫ברומא בהחלט חם יותר.‬
‫בדיוק.‬ ‫-והיא ענקית.‬
‫בליל כולם מכירים את כולם.‬
‫בסדר, אבל לא תגידי שאנחנו בניו יורק.‬
‫לא, אבל יש פה המון אנשים שונים, ו…‬
‫למשל, אף פעם לא פגשתי‬ ‫מישהו שיש לו שני אבות.‬
‫ראיתי שאתה מצלם סרטון ללימודים.‬
‫זה שיר מעולה. רוצה לרקוד?‬
‫בוא.‬ ‫-לא, אני אסתכל עלייך.‬
‫- לאונה: אבא סימונה,‬ ‫בוא לאסוף אותנו הכי מאוחר שאפשר! -‬
‫- לאונה: בעוד שעתיים לפחות, מובן? -‬
‫נהניתם מהיין?‬
‫המלצתי לכם עליו כי אני אוהב את השילוב‬
‫בין הקברנה סוביניון העוצמתי‬
‫לבין הטעמים הים-תיכוניים הנפלאים‬ ‫של הבולגרי, שמעניקים לו…‬
‫אפשר לראות תפריט קינוחים?‬
‫כמובן.‬ ‫-תודה.‬
‫מיקלה, קחי לשולחן שם תפריט קינוחים,‬ ‫ותני לי את הטלפון האלחוטי.‬
‫הנייד שלי נעלם, ואני צריך להתקשר לבן שלי.‬
‫אין בעיה, אני אטפל בזה.‬
‫אתה מזדקן, מה?‬
‫אני לא יודע לרקוד.‬ ‫-בחייך, תירגע.‬
‫ריקרדו.‬
‫- שיחות אחרונות: ריקרדו -‬
‫ריקרדו…‬
‫ריקרדו. לא מכיר.‬
‫- ריקרדו -‬
‫אני מתקשר אליך כבר שעה. איפה אתה?‬
‫תבוא אליי אחרי הסגירה?‬
‫כלום! אתה לא עונה לי? מה קורה?‬
‫אתה במסעדה או עם הסוהר?‬
‫אלוהים.‬
‫תקשיב, מותק, אני מתחיל לדאוג.‬
‫אם זו נקמה על הלילה ההוא, אתה תשלם על זה.‬
‫אלוהים.‬
‫לא, סתם אמרתי. אבל תתקשר אליי.‬
‫"מותק"?‬
‫- שיחה נכנסת‬ ‫ריקרדו -‬
‫לא, אל תפשל!‬
‫לא!‬
‫- ריקרדו: סימונה, תענה! -‬
‫- סימונה: לא יכול לדבר. אני בבית!‬
‫לא יכול לדבר…‬
‫- בבית? אז לא ניפגש? -‬
‫לא!‬
‫אני לא יכול הערב.‬
‫- בעצם… עדיף שתניח לי קצת.‬ ‫אני צריך זמן לחשוב!‬
‫- מה זאת אומרת? -‬
‫"אולי טעינו."‬
‫- השתגעת? -‬
‫- אחרי שנתיים פתאום הבנת את זה? -‬
‫- בבקשה, חיים שלי, תגיד לי מה קורה! -‬
‫שנתיים?‬
‫שנתיים!‬
‫מה לעזאזל אתה רוצה?‬
‫שתדע, החברים של לוויניה נחמדים.‬ ‫הופתעתי לטובה.‬
‫בסדר, כולם עפים על עצמם.‬
‫נניח, יונתן.‬
‫יונתן חושב שהוא ראפר, אבל הקשבתי לשיר שלו.‬
‫"אני קשוח, אני אדפוק לך מכות‬ ‫אני צלף, אני אירה בך"‬
‫בקיצור, שיר מחורבן.‬
‫אבל כולם נהנים מזה, אז הכול טוב.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫לאו, אתה החבר הכי טוב שלי.‬
‫תמיד אחלוק איתך הכול.‬ ‫נהיה החברים הכי טובים לנצח.‬
‫כן, כנ"ל.‬
‫מספיק כבר. די!‬
‫אבא יגיע בעוד חצי שעה.‬ ‫העיניים שלך אדומות ואתה מזיע.‬
‫עשיתי החלפות עם החבר'ה.‬
‫תראה.‬ ‫-מה זה, לעזאזל?‬
‫לפי חוות דעתי המדעית,‬
‫זו תערובת של אקסטזי וספיד.‬
‫תחזיר להם את זה.‬ ‫-לא! תנסה, לאו!‬
‫לא.‬ ‫-לאו, זה חומר פצצה! אני עף!‬
‫קח.‬ ‫-לא.‬
‫שים את זה בכיס.‬ ‫-אבא יגיע בקרוב! אתה מבין?‬
‫אז אין לנו זמן!‬ ‫-מה?‬
‫חייבים לעשות את זה עכשיו, לאו!‬ ‫-לעשות מה?‬
‫לשחות, לאו!‬
‫לא!‬
‫צא משם, יא!‬
‫קדימה.‬
‫פאולו.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫סימונה בוגד בי.‬
‫מה אני אעשה עכשיו?‬
‫סליחה.‬
‫הוא יעזוב אותי. אני בטוח שהוא יעזוב אותי.‬
‫תקשיב לי.‬
‫אתה יודע שאני אוהבת אותך.‬
‫ואתה יודע שאעשה הכול בשבילך.‬
‫אבל במקומו של סימונה, פאולו,‬
‫הייתי עוזבת אותך מזמן!‬
‫על מה לעזאזל את מדברת?‬ ‫-כן!‬
‫כי מאז שלאונה נולד,‬
‫כלום לא מעניין אותך‬
‫חוץ מאוכל לתינוקות, חיתולים,‬ ‫רופאי ילדים, חיסונים,‬
‫שיעורי בית, אימונים, מורים.‬ ‫-כן…‬
‫שיעורי אנגלית, שיעורי סינית!‬
‫איפה הזוגיות שלך?‬
‫איפה התשוקה?‬
‫תשוקה? אחרי 20 שנות נישואים?‬ ‫אין לי מושג איפה התשוקה!‬
‫היא יצאה לחופשה.‬
‫חשבתי שהזוגיות שלנו מבוססת על דברים אחרים.‬
‫חשבתי שהיא מבוססת על אהבה.‬ ‫-בוא נדבר על אהבה.‬
‫כמה זמן עבר מאז שהסתכלת לסימונה בעיניים?‬
‫מאז ששאלת מה שלומו,‬ ‫על מה הוא חושב, מה מפחיד אותו?‬
‫יש לנו מעט מאוד זמן יחד.‬
‫אתה חייב למצוא את הזמן, פאולו!‬
‫תקשיב, אני מדברת מניסיון.‬
‫קרלו?‬
‫קרלו.‬
‫מה, קרלו-קרלו? קרלו שלנו?‬
‫קרלו-קרלו-קרלו, כן.‬
‫בת 26.‬
‫מורה ליוגה.‬
‫ציצים כמו שני תפוחים ירוקים על ענף.‬
‫גמישה כמו בובה, תחת מפוסל משיש.‬
‫אבל קרלו? קרלו-קרלו?‬ ‫-כן, קרלו-קרלו.‬
‫באתי לאסוף אותו מהיוגה בהפתעה,‬
‫ומצאתי אותם במכונית.‬
‫היא הייתה בתנוחת יוגה,‬
‫"מציצה לנהג".‬
‫הזונה!‬
‫מה לדעתך הייתי צריכה לעשות?‬
‫מה?‬
‫להיכנס בו בכל הכוח.‬
‫לחסל אותו.‬
‫אבל זה לא מה שעשיתי. לא.‬
‫סלחתי לו.‬
‫הבנתי שזה קרה גם באשמתי.‬
‫ואתה יודע מה עשיתי?‬
‫הצעתי לו שלישייה.‬
‫מה?‬ ‫-סקס בשלושה.‬
‫לא, אני יודע מה זה שלישייה.‬
‫אבל את באמת…‬
‫לא, אל תדאג. הזונה סירבה.‬
‫אבל מה הפואנטה בסיפור?‬
‫שלא ויתרתי, שנלחמתי כדי לזכות בו בחזרה.‬
‫והצלחתי.‬
‫אימא, מה זה "זונה"?‬
‫מתוקה שלי, איפה שמעת את המילה הזאת?‬
‫את אמרת אותה.‬
‫קדימה, לכי לישון.‬
‫יש לימודים מחר.‬
‫לילה טוב, דוד.‬
‫לילה טוב, חמודה.‬
‫היא שומעת הכול, הילדה הזאת!‬
‫פאו.‬
‫ראית במקרה את הטלפון שלי?‬
‫לא.‬
‫תנחש מה זה.‬
‫מה זה?‬ ‫-תנחש.‬
‫לא!‬
‫אמרו לנו למדוד צפיפות של נוזל.‬
‫לא אמרו איזה נוזל.‬
‫ויש פה ריכוז גבוה‬ ‫של טטראהידרוקנאבינול-דלתא-9.‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫-כלום.‬
‫זו מרקחת עשבים.‬
‫"עשבי מרפא"?‬ ‫-כן, "עשבי מרפא".‬
‫ניסיתם אותם?‬
‫לא, עוד לא.‬
‫אולי ננסה אותם הערב?‬
‫כן.‬ ‫-אני לא יכול הערב.‬
‫זה יום הנישואים ה-20 של ההורים שלי.‬
‫אוי, זה מקסים. מה תכננתם?‬
‫שום דבר, ארוחת ערב שקטה בבית,‬ ‫עוגה, קצת יין מבעבע.‬
‫חבל.‬
‫אבל אתם יכולים לבוא.‬
‫זה לא יהיה כמו המסיבה אתמול,‬ ‫אבל אם תביאי את…‬
‫אתה יודע שאני אוהב את ההורים שלך,‬ ‫אבל ארוחת ערב איתם? בחייך.‬
‫תסלחו לי לרגע.‬ ‫-הוא צודק, יהיה משעמם. הם זקנים.‬
‫דווקא אהבתי את הרעיון.‬
‫כן?‬
‫אחרי המסיבה אתמול, אני אשמח לבלות ערב שקט.‬
‫ואימא שלי לא תעשה פרצופים,‬ ‫כי נהיה עם ההורים שלך.‬
‫אני מוזמנת גם אם יקופו לא בא?‬ ‫-כן, ברור.‬
‫בסדר. תשלח לי את הכתובת?‬ ‫-כן.‬
‫לאונה.‬
‫הרגע מכרתי‬ ‫את הניסוי שלנו בכימיה ב-60 אירו.‬
‫מכרתי אותו לשרת.‬
‫מה מצחיק אותך?‬
‫ניסית קצת מזה?‬ ‫-לא.‬
‫היא…‬
‫היא ניסתה?‬ ‫-לא, גם היא לא ניסתה.‬
‫אספר לך אחר כך.‬ ‫-ננסה אחר כך, כן?‬
‫כן.‬
‫זה כל כך מביך.‬
‫אני בטוח שכל המשפחה שלי‬ ‫תתייחס אליי כמו לילד קטן.‬
‫מה אכפת לך? קודם חשבת‬ ‫שאין לך סיכוי אפילו לדבר איתה,‬
‫ועכשיו אתה מתלונן כי היא באה אליך?‬
‫מותק!‬
‫מר פאולו אמר לי לערוך שולחן‬ ‫רק לשישה סועדים.‬
‫כן, מושלם, מריאלה.‬
‫ההורים של פאולו לא באים,‬
‫מוניקה וקרלו לא מביאים את הילדים,‬
‫ולאונה מביא חברה.‬
‫תודה, מריאלה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫קדימה, פאולו!‬
‫אתה הומוסקסואל בן 52,‬
‫עברת הרבה בחיים.‬
‫אתה תעבור גם את הבגידה הזאת.‬
‫ואת הערב הזה.‬
‫מה אתה עושה, אדוני? מדבר למראה?‬
‫מה?‬ ‫-הכול מוכן.‬
‫מר סימונה ולאונה מסיימים את הבישולים.‬
‫אני הולכת.‬
‫יום נישואים שמח, אדוני.‬
‫כן, תודה. להתראות.‬
‫קדימה.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫אני אליזה דל מונטה. אתה לאונה, נכון?‬
‫כן, פרארי.‬
‫שלום, אנה. דריו.‬ ‫-היי.‬
‫היה נחמד מצידכם להזמין את אנה.‬
‫אני תכף הולכת, אבל אם ההורים שלך פה,‬ ‫אשמח לאחל להם יום נישואים שמח.‬
‫כן. אבא…‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-פאולו.‬
‫אליזה. נעים מאוד.‬
‫היי. את אנה?‬ ‫-כן, אנה.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-וזה דריו.‬
‫היי.‬ ‫-היי, דריו.‬
‫יש לכם בית מקסים.‬ ‫-תודה.‬
‫רציתי להודות לכם על ההזמנה‬ ‫ולברך אתכם על ההישג המרשים הזה.‬
‫אנה אמרה לי שאתם חוגגים 15 שנה.‬
‫למעשה, 20 שנה.‬ ‫-אז באמת מגיע לכם מזל טוב!‬
‫אם אשתך כאן, אברך גם אותה.‬
‫אני מניחה שהיא עסוקה.‬ ‫אין בעיה, ניפגש בפעם אחרת.‬
‫שלום. את בטח אימא של אנה.‬ ‫-כן.‬
‫שלום. נעים מאוד, אני סימונה.‬ ‫-אתה השף?‬
‫לא. אני בשלן מעולה,‬
‫אבל אני האבא השני של לאונה.‬
‫בדיוק.‬
‫כן.‬
‫נראה שמישהו שכח לומר לה‬
‫שזה יום הנישואים של שני גברים.‬
‫אולי.‬
‫כן, האמת… לא, כן…‬
‫אנה, היית צריכה לומר לי. עשיתי צחוק מעצמי.‬
‫לא, זאת לא בעיה.‬
‫לא, נכון. זאת באמת לא בעיה. מובן שלא.‬
‫פשוט לא ידעתי, אז… יום נישואים שמח!‬
‫תודה.‬
‫בדיוק אמרתי ל…‬
‫פאולו.‬ ‫-כן, בעלי.‬
‫בדיוק.‬ ‫-בעלו.‬
‫בדיוק.‬
‫אני ממש חייבת ללכת. תודה. להתראות.‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי!‬
‫להתראות.‬
‫לאו.‬ ‫-אמרתי לה.‬
‫כולם בבית הספר יודעים.‬
‫כן, זו לא בעיה. בוא.‬ ‫-מה?‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫סימונה.‬ ‫-אנה.‬
‫תרגישי בבית.‬ ‫-תודה.‬
‫אז את לא מרומא, אנה?‬
‫לא. עברתי לכאן לא מזמן.‬ ‫-היא חדשה.‬
‫היא הצטרפה לבית הספר שלי השנה.‬
‫אנה, תסלחי לי,‬
‫אבל יכולת להזהיר את אימא שלך‬ ‫שבמשפחה שלנו יש שני אבות.‬
‫למה? צריך להודיע על זה מראש?‬
‫רק רציתי לראות את הפרצוף שלה.‬
‫אימא שלי מעמידה פנים‬ ‫שהיא אישה מודרנית שפתוחה לרעיונות חדשים,‬
‫אבל היא לא מסוגלת להבין‬ ‫משפחות שונות מהתא המשפחתי המסורתי.‬
‫בטח.‬
‫אם תגידו שהיא הומופובית,‬ ‫היא תאמר שזה לא נכון, כי…‬
‫…יש לה המון חברים גייז!‬
‫בדיוק. אבל מעולם לא פגשתי אותם.‬
‫האמת היא ש…‬
‫היא לא סובלת את הרעיון שמשפחה כמו שלכם‬ ‫יכולה להיות מאושרת יותר מהמשפחה שלה.‬
‫מי זה?‬ ‫-זאת בטח מריאלה.‬
‫היא כנראה שכחה את התיק שלה שוב.‬
‫לא, אני אפתח.‬
‫תוציא את העוגה מהמקרר?‬
‫ברור.‬
‫אני בא.‬
‫למה אתה כאן, ריקרדו? השתגעת?‬
‫אני מתקשר אליך מאתמול.‬ ‫למה לעזאזל אתה לא עונה?‬
‫כי איבדתי את הטלפון שלי.‬
‫אה, איבדת אותו.‬
‫אם יש לך משהו להגיד, תגיד לי בפרצוף.‬
‫זאת בקשה מוגזמת?‬
‫אני לא יודע מה יש לך,‬ ‫אבל אתה לא יכול להיות פה!‬
‫נדבר על זה אחר כך. אני חייב לחזור פנימה.‬
‫כדי לחגוג את יום הנישואים שלך?‬
‫כן. אז מה?‬ ‫-מזל טוב. כמה מתוק!‬
‫הוא יודע שאתה מזיין מהצד כבר שנתיים?‬
‫תפסיק, לעזאזל!‬ ‫הבן שלי כאן, גיסי וגיסתי כאן.‬
‫למי אכפת?‬ ‫-דבר בשקט!‬
‫סימונה! מי זה?‬
‫מישהו מהעבודה. אני כבר בא!‬
‫אולי תירגע?‬
‫השתגעת? מה פתאום באת לכאן? תסתלק!‬ ‫-סליחה…‬
‫לפחות תהיה אמיץ מספיק‬ ‫לומר לי את זה בפרצוף.‬
‫לומר לך מה?‬
‫כשאני חושב על כל השקרים שלך…‬
‫שתעזוב אותו, שתעבור לגור איתי.‬
‫וכמו אידיוט, האמנתי לך!‬
‫אני לא מאמין שאתה עושה סצנה מחוץ לבית שלי!‬
‫אני לא רוצה להיות עם מישהו שמתחרפן‬ ‫רק כי אני לא עונה לטלפון!‬
‫לעזור לך עם העוגה?‬
‫מי זה?‬
‫הוא ביקש ממנו לבוא הנה‬
‫ביום הנישואים שלנו.‬
‫מה אתה עושה? אתה רוצה לעשות סצנה מול כולם?‬
‫בבקשה, עזבי אותי.‬
‫הייתי סבלני מספיק. בבקשה, עזבי אותי.‬
‫תירגע! תקשיב לי!‬
‫אני אגיד לך מה נעשה עכשיו.‬
‫נחזור לשולחן, נשב ונאכל.‬
‫נעבור את הערב הזה איכשהו.‬
‫ואחר כך, ברוגע ובראש צלול,‬
‫תוכל להתעמת עם סימונה. בסדר?‬
‫בצורה הגיונית ושקולה. אתה מסוגל.‬
‫בסדר?‬
‫אולי זה לא בדיוק מה שאתה חושב.‬
‫נכון, בדיוק. למה?‬ ‫-למה?‬
‫אנשים מגזימים, נכון?‬ ‫-בטח.‬
‫נכון. אולי…‬
‫לא.‬
‫אני אהרוג אותו!‬ ‫-אתה רוצה שלאונה יגלה ככה, מול החברה שלו?‬
‫שלא לדבר על קרלו,‬ ‫שממילא חושב שהנישואים שלכם הם פארסה.‬
‫הוא צודק.‬
‫זאת פארסה.‬
‫זה מה שנהיה מאיתנו.‬
‫יש הרבה מה לראות ברומא.‬
‫לא רק ברומא, אבא.‬ ‫אנה רוצה לראות מקומות כאן בסביבה.‬
‫חשבתי לקחת אותה לגואדניולו.‬
‫כן, אבא? גואדניולו?‬
‫כן.‬ ‫-אה, נחמד. זה מקום מקסים.‬
‫זוכר, קרלו?‬ ‫-כן, מקסים.‬
‫לא חיכית שאחזור לפני שחתכת את העוגה?‬ ‫-לא.‬
‫אז אפשר?‬
‫כן.‬
‫מי היה בדלת?‬
‫אחד הספקים של המסעדה.‬
‫כן. סליחה, אני יודע שזה עיתוי גרוע,‬ ‫אבל איבדתי את הטלפון, והוא לא תפס אותי.‬
‫ספק? בטח.‬
‫גם השמנת טבעונית?‬
‫אז ספקים באים עכשיו לבית שלנו בערב?‬
‫אמרתי לך, הוא לא תפס אותי.‬
‫ברור! ספקים באים לצעוק עלינו‬
‫בערב יום הנישואים שלנו!‬
‫מספיק.‬
‫ואם זה לא מספיק,‬
‫ספקים מנשקים את בעל הבית בגינה?‬
‫השתגעת?‬ ‫-תגיד את האמת!‬
‫מה קורה?‬
‫תשאל את אבא שלך!‬
‫באמת נישקת את הספק שלך?‬
‫אבא?‬
‫מה קורה כאן?‬ ‫-כלום.‬
‫לא נעים לי מאנה,‬ ‫שנאלצה לראות את הסצנה ההיסטרית שלו!‬
‫כלומר…‬ ‫-זה בסדר.‬
‫סליחה, למה הטלפון שלי אצלך?‬ ‫-כי שכחת אותו. בגלל זה.‬
‫אמרת שלא ראית אותו.‬ ‫-טוב, ראיתי אותו.‬
‫וראיתי את כל ההודעות מריקרדו.‬
‫מי זה ריקרדו?‬ ‫-הספק!‬
‫הוא מספק את סימונה כבר שנתיים,‬ ‫אם אני לא טועה. לא?‬
‫כן, שנתיים!‬
‫אבא.‬
‫לאונה, אני אסביר הכול ברוגע.‬
‫איך יכולת?‬
‫תסביר לי איך לעזאזל עשית את זה!‬
‫בטחתי בך.‬
‫טוב… לא.‬
‫לא בטחת בי, אחרת לא היית מחטט בטלפון שלי.‬
‫ברור, זאת אשמתי שתפסתי אותך!‬
‫למה לעזאזל קראת את ההודעות שלי?‬
‫אל תשנה את הנושא!‬ ‫-סימונה, פאולו, הילדים פה.‬
‫זה לא הזמן.‬ ‫-לא!‬
‫נדבר על זה בפעם אחרת.‬
‫ונדבר גם על…‬
‫הפרידה שלנו.‬
‫חתיכת חרא! לאן אתה הולך?‬
‫הרסתי את הנישואים שלנו.‬
‫הכול באשמתי, אז אני עוזב. אתה שמח?‬
‫אני שמח! מי היסטרי עכשיו?‬
‫מי היסטרי?‬ ‫-אבא.‬
‫אני הולך! תקשיב…‬
‫לאן אתה הולך? בטח, לך!‬
‫הרסתי הכול.‬ ‫-אני…‬
‫מי זה?‬
‫שוב הספק?‬ ‫-קרלו.‬
‫לא, אני אפתח.‬ ‫-לא.‬
‫לאונה.‬ ‫-אבא, תן לי לעבור.‬
‫אל תתערב.‬ ‫-אפשר לעבור?‬
‫לא, אני אפתח. אני רוצה שהוא יבוא הנה!‬
‫אתם לא מבינים!‬
‫יום נישואים שמח!‬ ‫-יום נישואים שמח, חבר'ה!‬
‫היי.‬
‫שלום.‬
‫לאונה?‬
‫אז תסביר!‬
‫יופי של ערב מחורבן, מה?‬
‫ההורים שלי רק צעקו זה על זו כל הזמן.‬
‫ואז הם נפרדו, והמצב השתפר.‬
‫אנחנו עדיין נוסעים מחר ל…‬
‫גואדניולו.‬ ‫-גואדניולו. נכון?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫אנה?‬
‫תסתלק! לך להזדיין!‬
‫אני אטפל בלאונה לבד.‬ ‫אני מטפל בו לבד כבר שנים!‬
‫אתה נראה טוב בחליפה הזאת.‬
‫זה היה הבגד הראשון שהוצאתי מהארון.‬
‫זו חליפה של פראדה.‬
‫תמיד קינאתי בסגנון שלך.‬ ‫אלגנטי, אבל אף פעם לא יומרני.‬
‫אני מצטער, טילי.‬
‫אני מצטער, לירוי.‬
‫זו הייתה הפתעה נהדרת, אבל…‬
‫לא.‬
‫רק באנו לומר שלום.‬
‫נלך עכשיו.‬
‫לאן אתם הולכים?‬
‫אנחנו נוסעים לסיציליה,‬
‫לבקר בכפר שסבא וסבתא של לירוי גדלו בו.‬
‫שש מאות קילומטר באופנוע. זו נסיעה ארוכה.‬
‫זה לא אופנוע, מותק. זה הארלי.‬
‫נכון, זה לא "מלך הכביש", אבל יהיה בסדר.‬
‫סימונה, אתה עוזב?‬
‫כן.‬
‫חבר'ה…‬
‫אני לא יודעת מה קרה, אבל…‬
‫אני רק רוצה שתדעו כמה אני אוהבת אתכם.‬
‫אני אוהבת אתכם.‬
‫ואנחנו אוהבים אותך, טילי.‬
‫את כמו אחותנו.‬
‫היינו שמחים לבלות איתך‬ ‫בכל הזדמנות אחרת, אבל…‬
‫טילי, אני חייב ללכת. אני עוזב.‬
‫כל הכבוד!‬
‫קדימה, לך. לך תזדיין!‬
‫אל תחזור אף פעם!‬
‫מי זה?‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫היי, דדה.‬
‫"דדה"?‬
‫אתה עדיין רוצה לקרוא לי ככה?‬
‫את מעדיפה "אימא"?‬ ‫-לא! "דדה" זה נהדר.‬
‫אתה יצירתי מאוד.‬
‫אני תמיד אומרת לילדים שלי כמה אתה יצירתי‬ ‫כשאני מדברת על המשפחה האיטלקית שלי.‬
‫ראית את זה?‬
‫הם מעולם לא רבו בעבר?‬ ‫-ברור.‬
‫אבל רק על דברים רגילים.‬ ‫זה אף פעם לא הרחיק לכת עד כדי כך.‬
‫אל תשפוט אותם מהר מדי, לאונה.‬
‫לא, פשוט לא חשבתי שזה יכול לקרות להם.‬
‫גם אני לא.‬
‫איזה טוויסט נחמד‬
‫לסרטון שלי על המשפחה היפה שלנו.‬
‫ועכשיו?‬
‫יש אומנות יפנית עתיקה בשם קינצוגי.‬
‫כשחפץ יקר ערך נשבר, במקום לזרוק אותו,‬
‫מאחים את השברים עם קצת זהב נוזלי.‬
‫הצלקות נשארות, אבל ערכו של החפץ גדל.‬
‫הצלקות דווקא טובות.‬
‫הן מעניקות לאדם ייחודיות.‬
‫אתה מבין?‬
‫נראה לי.‬
‫- ריקרדו: סלח לי… אני אוהב אותך! -‬
‫עזוב אותי!‬
‫היי.‬
‫זאת אשמתה. הייתי מוכן לפני חצי שעה.‬
‫שמעתי שיש בגואדניולו צוק מדהים!‬
‫אימא שלי הרשתה לי לבוא‬ ‫רק בתנאי שהוא יבוא איתי.‬
‫בטח.‬
‫מסוכן לצאת עם בן של שני גייז היסטריים, מה?‬
‫סיפרת לה מה קרה אתמול בערב?‬ ‫-לא.‬
‫אימא שלי צריכה להתמקד בבעיות שלה.‬
‫ואימא שלך? טילי?‬
‫היא אימא שלך, נכון? מה היא אמרה?‬
‫לא, היא לא אימא שלי.‬
‫היא הפונדקאית שלי, דדה שלי.‬
‫ככה אני קורא לה. זה סיפור ארוך.‬
‫אתמול, כשהסתכלתי עליכם,‬
‫נראיתם כמו משפחה נחמדה מאוד.‬
‫חבל.‬
‫אבל ניסיתי לנחש מי מהשניים‬ ‫הוא אביך הביולוגי.‬
‫אבל אתה דומה לשניהם, אז לא הצלחתי להחליט.‬
‫מי זה? סימונה או פאולו?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-אנחנו לא יודעים. חייבים לדבר על זה עכשיו?‬
‫ברור.‬
‫את יודעת מה זה קוקטייל, נכון?‬
‫נולדתי מסוג של קוקטייל.‬
‫בגדול, ההורים שלי לקחו מבחנה וערבבו את ה…‬
‫הזרע שלהם.‬
‫כן, מה שאמרת.‬
‫ו… זה הכול.‬
‫הם הפרו את הביצית של התורמת‬ ‫עם התערובת הזאת,‬
‫העובר הוחזר לרחם של טילי,‬ ‫וכעבור תשעה חודשים נולדתי.‬
‫הבנת?‬
‫נראה לי.‬
‫- ריקרדו: תיתן לי עוד הזדמנות? -‬
‫יפה, נכון?‬
‫המאמץ השתלם בסוף.‬
‫נהדר.‬
‫והצוק מעולה. גם אתם מטפסים?‬
‫לשם?‬ ‫-כן.‬
‫אני מוותרת.‬
‫ואתה, לאונה?‬
‫זה די גבוה, לא?‬
‫הבאתי גם לך ציוד טיפוס.‬ ‫אני כאן אם תצטרך אותי.‬
‫אני אתכנן את המסלול.‬ ‫-אני אצלם אתכם מטפסים.‬
‫אתה יודע, אתה לא חייב לעשות את זה.‬ ‫-לא.‬
‫אני אצליח.‬
‫אתה בטוח?‬
‫הוא טוב, מה?‬
‫כן, הוא טוב.‬
‫מאוד.‬ ‫-מאוד.‬
‫זה קל. אתה מסוגל.‬
‫חבל!‬
‫בסדר, אני מתחיל.‬
‫תטפס לאט, לאונה.‬
‫תמצא נקודות אחיזה לידיים ולרגליים‬ ‫ותטפס לאט.‬
‫יופי.‬
‫לשם.‬
‫קדימה.‬
‫יופי.‬ ‫-איך הולך לך?‬
‫בסדר.‬
‫שים יד שם.‬ ‫-שם.‬
‫כאן?‬ ‫-מול הברך שלך.‬
‫תחפש נקודת אחיזה.‬
‫זהו זה. כל הכבוד.‬
‫יופי.‬
‫לאט-לאט!‬
‫לאו, אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫תיאחז שוב בצוק.‬
‫בבקשה, תיזהר!‬
‫קדימה.‬
‫בוא.‬
‫זהירות!‬
‫איך זה?‬
‫בסדר? קדימה.‬
‫יופי.‬
‫יד.‬
‫כל הכבוד!‬
‫רואה? הצלחת. היית מעולה.‬ ‫-כן. רק בזכותך אני לא עדיין תקוע למטה.‬
‫היא לא תפרסם את הסרטון, נכון?‬
‫למה לא? הוא מוציא אותך טוב.‬
‫הראית שיש לך אומץ.‬
‫למה לא?‬
‫הלוואי שהיה לי אומץ כזה גם בדברים אחרים.‬
‫אני אוהב לבלות איתך.‬
‫באמת. זה…‬
‫נדיר לפגוש בחור כמוך.‬
‫וזה מעורר בי מחשבה, כי…‬
‫בסופו של דבר…‬
‫אתה הגיי הראשון שאני מחבב.‬ ‫אני לא ממש יודע מה לעשות.‬
‫דריו, אני לא גיי.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-אני לא גיי.‬
‫אבל ההורים שלך הומואים. כלומר…‬
‫ההורים שלי.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא מאמין.‬ ‫-לא התכוונתי. לאונה…‬
‫אפילו אנה סיפרה לי. איך זה שאתה לא גיי?‬
‫ההורים שלי גייז!‬
‫ההורים שלי גייז.‬
‫אני לא גיי.‬ ‫ההורים שלך סטרייטים, וברור שאתה לא.‬
‫זו לא מחלה שאפשר להידבק בה…‬
‫אתה תספר למישהו?‬ ‫-לא.‬
‫תשמור את זה בסוד?‬ ‫-כן.‬
‫יופי.‬
‫לאונה, אתה בסדר?‬ ‫-אח שלך שמוק.‬
‫סליחה, הוא עדיין מנסה לעכל את כל זה.‬
‫ידעת, נכון?‬
‫ארגנתם את כל זה כדי לשדך לי את אח שלך?‬ ‫-לא!‬
‫ידעתי שהוא מחבב אותך,‬ ‫אבל חשבתי שגם אתה מחבב אותו.‬
‫זה מסביר למה התעניינת כל כך בהורים שלי.‬
‫תמיד היית נחמדה ומתוקה.‬
‫אפילו רצית לבוא אליי הביתה.‬ ‫-רק רציתי לעזור לו.‬
‫תקשיבי, כל החיים שלי חשבו שאני גיי‬ ‫בגלל ההורים שלי.‬
‫ואני מצטער מאוד לאכזב את כולכם,‬
‫הייתי שמח להיות גיי,‬
‫אבל אין מה לעשות…‬
‫אני פשוט לא.‬
‫באמת לא הבנת למה באתי היום?‬
‫כי אני מחבב אותך, אנה. אותך.‬
‫חשבתי שאת כאן בגללי.‬
‫טעיתי.‬
‫מצטער.‬
‫היי, אבא.‬
‫היי, חמוד. איך היה בטיול?‬
‫היה.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫שמתי לב שארגנת מחדש את כל הרהיטים.‬
‫כן, סידרנו קצת.‬
‫אתה רעב? רוצה משהו לאכול?‬ ‫-לא.‬
‫סליחה, מה אתה עושה?‬ ‫-מסדר קצת.‬
‫וזורק את הבקבוקים של אבא?‬
‫אתה מתכוון לאוסף הקטן והיומרני‬ ‫של אבא שלך? כן.‬
‫אבל הם חשובים לו.‬
‫חשובים רק כי הוא קיבל תעודת סומלייה?‬
‫וזה?‬
‫אני מצטער, אבא.‬
‫אני הולך לישון, אני קצת עייף.‬
‫אני מצטער, לא תכננתי שזה יקרה ככה.‬
‫הייתי מניאק, אני מודה.‬
‫אה, אז הכול בסדר!‬
‫כל הכבוד!‬
‫כל הכבוד.‬
‫אבל…‬
‫אני לא מאמין שנמאס לך ממני.‬
‫בכל אופן,‬ ‫אפילו המורה לכימיה אהב את המרקחת.‬
‫אני בטוח שהוא ניסה אותה, כי קיבלתי 100.‬
‫לאונה.‬
‫כמה זמן תתעלם ממני?‬
‫אנחנו לומדים באותו בי"ס, זוכר?‬
‫לאונה, אני הולך הביתה.‬
‫אנה, תעזבי אותי!‬ ‫-מה לעשות? לרדת על הברכיים ולהתחנן?‬
‫אני אעשה את זה.‬ ‫-זו בדיחה בעינייך, נכון?‬
‫אל תגזים.‬
‫לא יכולתי לדעת ש…‬ ‫-מה? שאני לא גיי?‬
‫סליחה, זאת אשמתי. לא סיפרתי לך.‬ ‫-לא, לאונה.‬
‫תעצור!‬
‫אני חושבת שלא טעית.‬
‫בקשר למה?‬
‫אני באמת די מחבבת אותך.‬
‫אבא שלך כאן.‬
‫החתיך.‬
‫נדבר על זה אחר כך, טוב?‬
‫כן.‬
‫היי!‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫רציתי לבלות קצת עם הבן שלי.‬
‫רוצה לאכול משהו? אולי פיצה טובה?‬
‫אבא סובל, ולא אכפת לך.‬
‫גם לי לא קל.‬ ‫-אבל כל זה קרה באשמתך, לא?‬
‫ניהלתי רומן סודי במשך חודשים.‬ ‫אני מגעיל. אני שקרן. אני יודע.‬
‫אבל אל תחשוב שהכול באשמתי.‬
‫כלום בחיים הוא לא שחור ולבן.‬
‫הגענו למצב הזה יחד.‬
‫לפעמים דברים משתנים,‬
‫ואתה נקלע למשהו, ואתה אפילו לא יודע…‬
‫אתה לא יודע?‬
‫ניסיתי, לאו.‬
‫שנינו ניסינו, וזה לא הסתדר.‬
‫עשיתי דבר שגוי, אני יודע,‬
‫אבל זו תוצאה, לא סיבה.‬
‫אתה מבין את זה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫תקשיב, אולי תספר לי קצת על אנה?‬
‫היא נראית מגניבה…‬ ‫-אתה חוזר הביתה?‬
‫יצאתם לטיול?‬ ‫-אבא.‬
‫אתה חוזר הביתה?‬
‫אני לא יודע. לא כרגע.‬
‫תמיד אהיה לצידך.‬
‫תמיד.‬
‫לא תיפטר ממני בקלות כזאת!‬
‫בסדר, איפה נקנה פיצה?‬
‫בפעם אחרת, אבא.‬
‫- דומניקו: יש לי חדשות חשובות.‬ ‫ניפגש מחר בבוקר אצלי -‬
‫רק זה היה חסר לנו.‬
‫חבר'ה, צר לי לבשר לכם,‬
‫אבל בית המשפט העליון פסק נגד אבהות כפולה.‬
‫מה?‬
‫אז מעשית, מבחינה חוקית,‬ ‫שנינו כבר לא רשומים כהורים?‬
‫מה יקרה עכשיו?‬
‫טוב, אולי יבקשו מכם לחזור להסדר הקודם.‬
‫רגע, אתה מתכוון לתעודה הקודמת,‬
‫שבה רק אני רשום כאביו החוקי של לאונה?‬
‫למה?‬ ‫-זה לא עובד ככה.‬
‫מאחר שמעולם לא רציתם לדעת‬ ‫מי מכם הוא אביו הביולוגי של לאונה,‬
‫עשויים לבקש מכם בדיקות נוספות.‬
‫למשל, עשויים לבקש מכם לעבור בדיקת DNA.‬
‫אז ייתכן שיכריחו אותנו לעבור בדיקה‬ ‫כדי לברר מיהו האב הביולוגי?‬
‫זה אפשרי. למען האמת, יש סבירות גבוהה לכך.‬
‫לא. זה ממש פתרון נאצי!‬ ‫פשוט נחזור למצב הקודם.‬
‫זה לא תלוי בך!‬ ‫-זה לא מה שהחוק אומר.‬
‫זה החוק.‬ ‫-לא, החוק אומר דבר אחר.‬
‫"ההסדר הקודם."‬
‫לפי החוק האיטלקי,‬ ‫"פאבור וריטטיס" קודמת ל"פאבור מינוריס".‬
‫מה זה לעזאזל "פאבור"?‬ ‫-אני אסביר.‬
‫במדינה הזאת, הקריטריון לקביעת הורות‬
‫הוא אך ורק קשר גנטי עם הילד.‬
‫רק?‬ ‫-אך ורק.‬
‫רק. ברור.‬
‫אני לא יודע, דומניקו.‬
‫להכריח אותנו לעשות את זה בצורה כזאת…‬
‫כלומר, בדיקות DNA בכפייה‬ ‫עשויות להיות טראומטיות לכולנו.‬
‫בייחוד ללאונה. כלומר…‬
‫- לאונה: אני כאן… איפה את? -‬
‫ממש מאחוריך.‬
‫תמשיך לעצום עיניים.‬
‫למה?‬
‫הבאת לי מתנה?‬
‫כן.‬
‫הינה המתנה.‬
‫אהבת?‬
‫למה אני?‬
‫כי היית נחמד אליי.‬
‫כן?‬
‫מתי?‬ ‫-תמיד.‬
‫אפילו כשהתנדנדת מהצוק.‬
‫אלוהים. בבקשה, תמחקי את הסרטון.‬ ‫-אני לא יכולה.‬
‫הוא יישאר כאן לנצח.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫אז אחר כך לא…‬
‫אלוהים, אתה בטוח?‬
‫אני לא רוצה שתהיה פה סצנה.‬
‫אל תדאג. פאולו ביריד מסחרי, ולאונה בפארק.‬
‫זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫מה הוא עשה?‬
‫הוא שינה הכול.‬
‫אין לי הרבה חפצים. נסיים מהר.‬ ‫-אתה באמת לוקח רק ספרים?‬
‫כן, כל השאר שלו.‬
‫החנות, הבית, המסעדה,‬
‫הכול של פאולו.‬
‫אחרי כל כך הרבה שנים יחד, לא נשאר לי כלום.‬
‫יש לי רק דבר אחד בעל ערך:‬ ‫בקבוקי היין שלי במטבח.‬
‫בעצם, הם בוויטרינה.‬ ‫תביא אותם, ניקח אותם למסעדה.‬
‫בטח, אני אביא אותם.‬
‫זה שלי.‬
‫נתתי לו את זה לפני עשר שנים!‬
‫הוא אפילו לא פתח אותו.‬ ‫-אני לא מוצא אותם.‬
‫רגע, אני בא.‬
‫אמרתי לך, הם כאן. בוויטרינה מימין.‬
‫לא…‬
‫לא!‬
‫אין מצב.‬ ‫-לא!‬
‫הוא זרק את כל היין שלך?‬ ‫-אני לא מאמין! לא!‬
‫לא!‬
‫אפילו הססיקאיה! לא!‬
‫חתיכת חרא!‬
‫אתה תשלם על זה… אתה תשלם.‬
‫תירגע.‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫איפה היא?‬
‫הינה היא!‬
‫אתה אוהב פראדה, מה?‬
‫חתיכת חרא!‬
‫די, סימו!‬
‫עזוב אותי!‬
‫לא, אל תיגע בי!‬
‫לא סיימתי.‬
‫עזוב את זה. מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫תפסיק.‬
‫זה לא שווה את זה, סימו. זה לא שווה.‬
‫עזוב.‬
‫יש שם שקית.‬
‫בסדר.‬
‫זה.‬
‫יש פה מספיק תרופות הרגעה‬ ‫למחלקה פסיכיאטרית!‬
‫אל תיכנס לזה בכלל.‬
‫לא, זאת המברשת של לאונה.‬
‫הבן שלך משתמש בה?‬
‫אז אלה השערות של לאונה?‬ ‫-כן.‬
‫אם תצטרך לעבור את הבדיקה,‬ ‫עדיף שתדע את התוצאה מראש.‬
‫נכון?‬ ‫-לאונה לעולם לא יסכים לזה.‬
‫תשכח מזה.‬
‫כן, אבל יש כאן שערות עם שורש,‬ ‫ובשורש יש DNA.‬
‫אתה לא מעדיף להתכונן מראש?‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫לא!‬
‫מה קרה?‬
‫תראה.‬
‫תראה למה הוא מסוגל!‬
‫אבא עשה את זה?‬
‫הוא היה כאן.‬
‫הוא גזר את הפראדה שלי!‬
‫הוא יצא מדעתו.‬
‫אולי הוא עשה את זה‬ ‫כי זרקת את היין שלו, אבא?‬
‫ומה הוא זרק?‬
‫הוא זרק לפח את המשפחה שלנו!‬
‫שום דבר לא קורה‬ ‫באשמתו הבלעדית של צד אחד, אבא.‬
‫זה הוא.‬
‫הוא הכניס את השטויות האלה לראש שלך. נכון?‬
‫ברור, הוא היה בבית הספר. ראית אותו.‬
‫תקשיב! אסור לך לדבר איתו שוב, הבנת?‬
‫אסור לך לראות את האיש הזה שוב! לעולם לא!‬
‫אתה לא מגזים קצת, אבא?‬
‫מגזים? אני?‬
‫באיזה צד אתה?‬ ‫-אני לא בצד של אף אחד, אבא.‬
‫בסדר! אתה רוצה לגור איתו?‬
‫לך לגור איתו! לך!‬
‫תעזוב גם אתה!‬ ‫-אי אפשר לדבר איתך!‬
‫אף פעם אי אפשר לדבר איתך!‬ ‫אתה לא מקשיב, אבא!‬
‫תקשיב, תעשו מה שאתם רוצים,‬
‫רק תניחו לי, בסדר?‬
‫הלו?‬ ‫-שלום, דומניקו?‬
‫אני רוצה שניכנס בו בכל הכוח,‬ ‫שלא יישאר לו כלום.‬
‫פאולו, אל תהיה כזה.‬ ‫-לא, אתה לא מבין.‬
‫זאת מלחמה.‬
‫היא עשתה לך את זה?‬
‫בסדר.‬
‫זה בחיים לא יקרה לי.‬
‫אני מקנא.‬
‫לא, תודה.‬
‫למה אתה מבואס?‬
‫בגלל ההורים שלי, יא.‬
‫אף פעם לא ראיתי אותם ככה,‬ ‫קטנוניים, כמו ילדים קטנים.‬
‫אולי תצלם אותם?‬ ‫זה הטוויסט שחיפשנו. זה מושלם!‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-זה יהיה סרט נהדר!‬
‫תקשיב, יא,‬ ‫אנחנו כבר לא מצלמים את הסרט התיעודי, בסדר?‬
‫מי החליט?‬ ‫-זו המשפחה שלי, אני מחליט.‬
‫אבל זה פרויקט הגמר שלי.‬
‫עבדנו יחד מההתחלה.‬
‫אתה יודע כמה השקעתי. אל תעשה את זה, לאונה.‬
‫לאונה?‬
‫שניהם אנשים מחורבנים, יא.‬ ‫אני לא רוצה שום קשר איתם. הבנת?‬
‫תכניס את זה לסרט. תפרוק את זה מהלב.‬
‫"הם אנשים מחורבנים."‬
‫נתחיל בסצנה שמחה, ואז…‬ ‫-לך תזדיין, יא!‬
‫זה קורה לכולם, לאונה.‬
‫ברוך הבא לעולם האמיתי.‬
‫זה לא מה שרצית להראות?‬
‫המשפחה שלך מחורבנת, בדיוק כמו שלי.‬
‫כמו כל המשפחות.‬
‫לך תזדיין.‬
‫…כמה נחסוך?‬
‫לא, אלה. בבקשה, תהיה רציני.‬
‫אנחנו צריכים את המיקרוגל.‬
‫עדיף לוותר על משטח עבודה משיש קררה.‬
‫כמה עולה הפסיפס?‬ ‫-מה דעתך?‬
‫יותר מדי, לדעתי.‬ ‫-אני אפתח לך את הצורה, חתיכת חרא!‬
‫עכשיו אתה תקשיב לי!‬
‫רד הנה, מניאק!‬ ‫-פסיפס זה רעיון לא רע, האמת.‬
‫איפה הוא, לעזאזל?‬
‫רד לכאן!‬
‫אלך לבדוק אם הפסיפס במבצע.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫לאן אתה הולך, לעזאזל?‬
‫מה לעזאזל אתה עושה, פאולו?‬ ‫מה זה אומר, לעזאזל?‬
‫אתה לא מוכר את המסעדה.‬ ‫-אם אני לא טועה, זו המסעדה שלי.‬
‫ממש מקסים. היה לנו הסכם!‬
‫ניהלתי את המסעדה שלך‬ ‫והכנסתי כסף לקופה המשפחתית!‬
‫נכון. היה לנו עוד הסכם, "נישואים".‬
‫אבל אני מצטער, ההסכם הזה מבוטל, נכון?‬
‫מה לעזאזל אתה עושה? אל תיגע בי!‬
‫אתה תבטל את המכירה מייד!‬
‫אה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫עברנו לאיומים עכשיו?‬ ‫רק רגע, סליחה. בסדר, תמשיך.‬
‫אלוהים, איזה ליצן.‬ ‫-דבר עכשיו. קדימה!‬
‫ויתרתי על הדוקטורט‬
‫כי הייתי צריך לעבוד ולתרום לכלכלת המשפחה!‬
‫אתה ביקשת ממני!‬ ‫-ומה איתי?‬
‫יכולתי להיות אדריכל דגול,‬
‫במקום להיות כאן ולמכור מטבחים מחורבנים!‬
‫אתה חופשי עכשיו. לך.‬
‫אבל תניח לי וללאונה.‬
‫קדימה, לך! תהיה חופשי!‬
‫אל תערב בזה את לאונה!‬
‫הצילו, הוא מאיים עליי! הצילו!‬
‫אל תסית אותו נגדי, פאולו,‬ ‫אחרת לא אהיה אחראי למעשיי.‬
‫אל תיגע בי. אני אתקשר למשטרה!‬
‫אה, כן?‬ ‫-בסדר?‬
‫אולי תפסיק?‬ ‫-מה?‬
‫תפסיק להתנהג כאילו לאונה הוא רק הבן שלך!‬
‫לאונה הוא באמת רק הבן שלי!‬
‫זה ברור לעין. הוא נראה כמוני.‬
‫פאולו.‬
‫פאולו, הדמיון הפיזי ביניכם‬
‫הוא אשליה שקיימת רק בדמיון החולני שלך!‬
‫לאונה אוהב מוזיקה,‬
‫היסטוריה, הרים, בעלי חיים, בדיוק כמוני.‬
‫בטח, אתה אוהב בעלי חיים. כן…‬
‫בטח, על שיפוד!‬
‫אעתור לקבל משמורת על לאונה.‬
‫מסכן, אתה הוזה. ברצינות?‬
‫שום שופט נורמלי לא ייתן לך משמורת על כלב,‬
‫קל וחומר על ילד!‬
‫לאונה הוא הבן שלי.‬
‫רוצה להתערב?‬ ‫-בוא נתערב.‬
‫ממילא נגלה בקרוב.‬
‫למה, סליחה? למה ש…‬
‫כי…‬
‫כי ככה.‬
‫עשית בדיקת DNA, נכון?‬
‫כן. אז מה?‬
‫תיזהר, פאולו.‬
‫אחרי 20 שנה,‬ ‫אתה עדיין לא יודע למה אני מסוגל.‬
‫תאיים עליי! הקלטתי הכול.‬
‫קדימה, תאיים עליי!‬
‫הקלטתי הכול!‬
‫פאק, זה לא נלחץ לי. פאק!‬
‫פאק! הפסיפס לא במבצע.‬
‫איזה מין חנות לא מוכרת פסיפס במבצע?‬
‫אז את ואני…‬
‫מה?‬
‫לא, כלומר, אנחנו יחד?‬
‫כן, אנחנו באותו חדר.‬ ‫-די, תהיי רצינית.‬
‫אני לא יודעת. תגיד לי אתה.‬
‫אני אשמח שנהיה זוג.‬
‫נו?‬ ‫-מה "נו"?‬
‫נו?‬
‫את רוצה להיות החברה שלי?‬
‫זה "כן"?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫החבר הגיי שלי!‬ ‫-לא, מספיק עם זה!‬
‫די, אל תתעצבן.‬
‫הבטחת שתנעלי אותו בחדר שלו.‬ ‫-הוא בחדר שלו.‬
‫והוא נעול?‬ ‫-כן.‬
‫אבל בטח תהית לפחות פעם אחת.‬
‫זה קורה לכולם.‬
‫למשל, פעם חשבתי‬ ‫שאני מאוהבת באחת החברות שלי.‬
‫אז נישקתי אותה,‬
‫ופרצנו בצחוק.‬
‫ואתה?‬
‫כלום?‬ ‫-אני…‬
‫חשבתי על זה, תהיתי…‬
‫אפילו שאלתי את ההורים שלי.‬
‫והם פשוט אמרו לי,‬
‫"אילו היית גיי, לא היית צריך לשאול אותנו".‬
‫מבחינתי אתה יכול להיות מה שתרצה.‬ ‫העיקר שתחבב אותי.‬
‫את בטוחה שאימא שלך לא תחזור הביתה?‬
‫כן, בטוחה לגמרי.‬
‫בסדר.‬
‫תסמס להורים שלך,‬ ‫תגיד להם שאתה נשאר לישון פה.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫זאת הפעם הראשונה שלך?‬ ‫-שלי?‬
‫כן. ושלך?‬
‫לא.‬
‫אבל איתך זה יהיה שונה.‬
‫היי. לא, תיכנס.‬
‫סיימתי. אני אתלבש בחדר שלי. תיכנס.‬
‫לאונה, סליחה.‬
‫כן, רציתי להתנצל על מה שקרה באותו יום,‬
‫על ההתנהגות שלי.‬
‫לא, אני מצטער. הייתי שמוק.‬
‫לא הצלחתי להודות בזה בפני אף אחד,‬ ‫אפילו לא בפני עצמי,‬
‫אבל משום מה הרגשתי שאני יכול לספר לך.‬
‫ועכשיו אני מרגיש הרבה יותר…‬
‫משוחרר יותר, קליל יותר.‬
‫אם תרצה, נוכל להיות חברים. אני לא…‬
‫טוב, אם תלמד אותי לטפס כמוך, אולי…‬
‫בסדר, אני אלמד אותך לטפס כמוני.‬ ‫תביא חיבוק.‬
‫אני יודע…‬
‫דריו!‬ ‫-אימא!‬
‫תפתח.‬ ‫-דריו, תפתח את הדלת מייד!‬
‫תפתח! לך תדע מה היא חושבת!‬ ‫-דריו!‬
‫מה קרה, אימא?‬ ‫-מה קורה בבית הזה?‬
‫למה דריו איתו בשירותים? למה את חצי עירומה?‬
‫תפתח את הדלת!‬
‫אני אצא ואגיד, "היי, אימא. אני הומו!"‬ ‫-לא, אל תגיד את זה.‬
‫היא תחשוב ששכבנו. אל תגיד את זה.‬
‫אני אצא מהחלון, ואז תעשה מה שבא לך.‬
‫דריו, תפתח את הדלת!‬
‫אימא.‬
‫כן, הבנת נכון. אני גיי.‬
‫ובזכות לאונה,‬
‫הצלחתי להתמודד עם המציאות‬ ‫ולהבין מי אני באמת.‬
‫אימא, אני גיי.‬ ‫-לא, תסביר לה.‬
‫תקשיב, "תסביר לה", לא אכפת לי‬ ‫מה אתה וההורים שלך עושים אצלכם בבית…‬
‫איך ההורים שלי קשורים לזה?‬ ‫-…אבל זה בית נורמלי, הבנת?‬
‫נורמלי, אימא?‬
‫מה לא נורמלי כאן?‬ ‫-עדיין מותר להגיד "נורמלי"?‬
‫לא, אסור!‬
‫עדיין מותר לרצות בטובת הילדים שלך?‬
‫נורמלי? כמו אבא, שמזיין בחורה בגילי?‬
‫או כמוך, שמחפשת זיונים באינטרנט?‬
‫שלא תעזי!‬
‫מה את יודעת? את ילדה. כולכם ילדים!‬
‫את, לכי לחדר שלך. אתה, עוף מפה בבקשה.‬
‫עזוב את הבן שלי!‬ ‫-לא, הוא נשאר. אימא!‬
‫דריו, מתוק שלי.‬
‫אתה יודע שאתה יכול לספר לי הכול, כן?‬
‫אני מבטיחה לך, נורמלי להיות מבולבל בגילך.‬
‫אתה פשוט צריך להימנע‬ ‫מחוויות לא מתאימות, הבנת?‬
‫אימא, זאת החוויה שאני רוצה. תפסיקי!‬
‫אז…‬
‫אתמול בלילה, אתה והוא…‬ ‫-לא.‬
‫אימא, את מגוחכת. לא הבנת כלום, כרגיל.‬
‫למען האמת, גברתי, אני מאוהב בבת שלך.‬
‫רגע, אז…‬
‫את, דריו, לאונה…‬
‫מספיק, לכו לבית הספר.‬
‫צאו מכאן, כולכם! אחת, שתיים, שלוש.‬ ‫החוצה! קדימה.‬
‫כל הכבוד.‬
‫התוצאות הגיעו.‬
‫נלך על התמונה הזאת. זהו.‬
‫כמה גברים יש כאן?‬
‫הודעה.‬
‫מי זה?‬
‫היי.‬
‫אני מפריע לך?‬
‫לא, פשוט לא ציפיתי לך.‬
‫תיכנס.‬
‫זה בשבילך.‬
‫בשבילי?‬
‫זה לא בדיוק פראדה.‬
‫אין לי כסף לזה כרגע.‬
‫אבל זה דומה. כמעט…‬
‫כמעט זהה.‬
‫כן, אני רואה. "פאראדה".‬
‫תודה.‬
‫תודה לך, פאולו. באמת.‬
‫הערכתי מאוד את המחווה שלך.‬
‫בטח.‬
‫באמת שלא ציפיתי‬
‫שתיתן לי את המסעדה כמעט בחינם.‬
‫תקשיב, עשיתי את זה רק בשביל לאונה.‬
‫כן, כמובן. בשביל לאונה.‬
‫בעצם, למעשה…‬
‫שנינו רק רוצים בטובתו…‬
‫של הבן שלנו.‬
‫למה אתה מתבייש לומר את זה?‬
‫הבן שלנו, כן.‬
‫שנינו ראינו אותו נולד, לא?‬
‫מתבגר, הולך בפעם הראשונה.‬
‫רוכב על אופניים.‬ ‫-נופל.‬
‫מישהו החליט להוריד את גלגלי העזר.‬ ‫-בחייך, הגיע הזמן!‬
‫הוא היה גדול מספיק.‬ ‫-הוא אפילו לא היה בן ארבע!‬
‫אני מצטער.‬
‫לא, אני מצטער.‬
‫בכל אופן, העיקר הוא‬ ‫שתמיד היינו איתו ברגעים הקשים.‬
‫כן, היינו איתו ברגעים החשובים.‬
‫כן.‬
‫והכי חשוב, הנחלנו לו ערכים נכונים, לא?‬
‫הפכנו אותו לאדם‬
‫אחראי, עצמאי,‬
‫אמפתי.‬
‫כן.‬
‫אני חושב שכן.‬ ‫-אפשר להתגאות בזה.‬
‫טוב, תקשיב.‬
‫אני מצטער, סימונה, אבל…‬
‫אם ה-DNA לא עניין אותנו קודם,‬
‫למה שזה ישתנה עכשיו?‬
‫נכון?‬
‫זו גם דעתי.‬
‫באמת?‬
‫פאולו, אני אומר לך את האמת. אני…‬
‫כלומר, מה שקרה קרה,‬
‫ועכשיו צריך להמשיך הלאה‬ ‫בצורה אחראית, נכון?‬
‫ובצורה מכבדת.‬
‫וואו.‬
‫אנחנו מסכימים.‬
‫אתה יודע, בדיוק הייתי…‬
‫הייתי בחדר שלו,‬
‫והבנתי שכל הדברים של לאונה,‬ ‫כל העולם שלו נמצא כאן.‬
‫חשבתי שיהיה נחמד אם הוא יוכל להרגיש בבית‬
‫גם אצלך וגם אצלי.‬
‫פאולו, אצלי?‬
‫אצלי.‬
‫אצלך.‬
‫אצלי ואצלך.‬
‫אצלי…‬
‫אתה ג'נטלמן, פאולו, אין מה לומר.‬
‫אבל אני לא יודע איך אגיב‬ ‫כשאראה אותו עוזב את הבית.‬
‫למה, סליחה?‬ ‫כי הוא יבוא לבקר אותי פעם בשבוע?‬
‫זה כל הסיפור.‬
‫אל תבלבל לי בשכל.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫סימונה, אנחנו יכולים לחשוב‬ ‫מה שאנחנו רוצים, בסדר?‬
‫אולי בעתיד נוכל אפילו להיות חברים.‬
‫אבל מבחינה חוקית,‬
‫לאונה חייב לגור איתך.‬
‫איתי?‬
‫איתך!‬
‫איתי?‬
‫לא נתחיל מחדש. אתה האבא הביולוגי.‬
‫אני? לא, אתה האבא, פאולו!‬
‫תפסיק! די, אתה יודע טוב מאוד שזאת האמת.‬ ‫-פאולו, אל תתבדח על זה.‬
‫בבקשה, תפסיק.‬ ‫-אני? מתבדח?‬
‫לעולם לא הייתי מתבדח על דבר כזה!‬ ‫-אתה ליצן.‬
‫הינה, תקרא!‬ ‫-הינה, תקרא!‬
‫מה לעזאזל זה אומר?‬
‫כלומר…‬
‫לשנינו יחד אין אפילו 0.1% מה-DNA של לאונה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אלוהים אדירים. אנחנו שני זרים.‬
‫שנינו זרים לבננו!‬
‫מה לעזאזל זה אומר?‬ ‫מה המשמעות של התוצאות האלה?‬
‫מה זה אומר?‬
‫זו בדיחה?‬ ‫-פאולו.‬
‫מה לעזאזל זה אומר?‬
‫הינה לאונה.‬
‫היי.‬ ‫-היי, לאו.‬
‫למה שניכם כאן יחד?‬
‫מה קורה?‬
‫שב, לאו. אנחנו צריכים לדבר איתך.‬
‫אנחנו צריכים להסביר משהו.‬
‫קרה משהו…‬
‫שבאמת לא ציפינו שיקרה.‬
‫לא.‬
‫השם שלי כתוב שם.‬
‫כן, השם שלך כתוב שם. כן.‬
‫אלה בדיקות?‬
‫כן, אלה בדיקות. כן.‬
‫אילו בדיקות?‬
‫בדיקות…‬ ‫-בדיקות…‬
‫בדיקות…‬
‫DNA?‬
‫כן, DNA.‬
‫עשיתם בדיקת DNA?‬
‫כן.‬ ‫-בלי לבקש ממני רשות?‬
‫איך עשיתם את זה?‬
‫חמוד שלי, אתה גר פה. יש DNA שלך בכל מקום.‬
‫כוס. מסטיק…‬ ‫-שיער מהמברשת שלך.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫חכה, לאו.‬ ‫אני יודע שנראה שעשינו את זה ללא סיבה…‬
‫אבל אני מבטיח לך שעשינו את זה לטובתך.‬
‫אז כל החיים רק קשקשתם לי בשכל!‬
‫"לדם ול-DNA אין משמעות.‬
‫המשפחה שלנו מבוססת על אהבה וכנות."‬
‫הכול היה קשקוש!‬
‫לאונה, אולי טעינו.‬
‫תבין, לפי החוק האיטלקי,‬ ‫היינו חייבים למצוא דרך להגן עליך.‬
‫אז החלטתם לקחת ממני דגימות DNA‬
‫ולשלוח אותן למעבדה‬ ‫בלי לשאול אותי בכלל? כל הכבוד!‬
‫אז מי ניצח? מי אבא שלי? מי המנצח?‬
‫טוב…‬ ‫-נו?‬
‫זאת שאלה שצריך לענות עליה ברוגע.‬
‫כן, פאולו צודק.‬
‫זה עניין רגיש מאוד.‬
‫מה מסובך כל כך?‬ ‫יש רק שתי אפשרויות: אתה או אתה!‬
‫נו?‬
‫לא אני ולא פאולו.‬
‫לפי ה-DNA, אנחנו לא ההורים שלך.‬
‫על מה לעזאזל אתם מדברים?‬
‫תקשיב, לאונה,‬
‫אנחנו עדיין מנסים להבין… את כל זה.‬
‫התקשרנו לטילי, היא בדרך לכאן.‬
‫כן, דדה שלך תסביר מה קורה כאן.‬
‫לאונה, נדבר על זה ברוגע.‬
‫ברוגע.‬ ‫-ברוגע, אבא?‬
‫כן.‬ ‫-ברוגע?‬
‫ברוגע. קדימה.‬
‫שניכם מטורפים.‬
‫מטורפים.‬
‫לאו, לאן אתה הולך? לאו!‬ ‫-חכה, פאולו.‬
‫על הזין שלי.‬
‫ראית את יקופו? לפחות הוא מנסה.‬
‫הוא היה טוב.‬
‫כל הכבוד, יא.‬
‫החלטתי להתחיל חיים חדשים.‬
‫תקשיב, אחותי אמרה לי‬ ‫שאתה לא עונה להודעות שלה.‬
‫אמרתי לה שאתה כאן.‬
‫אני מקווה שלא סיבכתי אותך בצרות.‬
‫נתראה אחר כך. כל הכבוד.‬ ‫-כן.‬
‫אני תכף בא.‬ ‫-ביי.‬
‫מה קרה, לאו?‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫לך, אני…‬
‫אני אצטרף אליכם עוד מעט.‬
‫בסדר.‬
‫אבל תבוא.‬
‫לאונה!‬ ‫-אין לו חבל!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-לאונה!‬
‫מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫לאונה! היי!‬
‫דריו, מה נעשה?‬ ‫-תביא מזרנים!‬
‫זה מספיק?‬ ‫-תביא גם את הכחולים!‬
‫תערום אותם.‬
‫למה טיפסת לשם?‬
‫חכה, אני אטפס עוד.‬ ‫-לא!‬
‫רד!‬ ‫-לא, רד! לאונה!‬
‫רד!‬ ‫-לאן אתה הולך, לעזאזל? רד כבר!‬
‫לאונה, רד! אל תמשיך לטפס!‬
‫לאונה, בבקשה!‬
‫רד!‬
‫לאונה!‬
‫אנחנו נחטוף התקף לב בגללך!‬ ‫-תסתכל עלינו!‬
‫רד עכשיו.‬
‫לאונה, תסתכל עליי. רד!‬
‫לאונה?‬
‫רד הנה, לאט-לאט. לאט!‬
‫לאונה, אין לך חבל. בבקשה!‬ ‫אם תיפול, אתה תיפצע.‬
‫בסדר, אני יורד.‬
‫אלוהים, איך הוא ירד?‬
‫תשתמש בכחולות הגדולות.‬
‫הן טובות. תשתמש בהן.‬
‫האחיזות?‬ ‫-הלבנות והכחולות.‬
‫זאת צהובה! לבנות וכחולות!‬
‫לבנות וכחולות…‬ ‫-לאט, לאו.‬
‫לאט-לאט.‬ ‫-לאט, לאונה. בזהירות.‬
‫רד.‬ ‫-לאט-לאט, לאונה.‬
‫לאונה, לאט-לאט!‬
‫לאונה!‬
‫חיים שלי, מה שלומך?‬
‫מה קרה? למה עשית את זה?‬
‫אני…‬
‫חושב ש…‬
‫הייתי צריך לנשום קצת.‬
‫לאונה, היית מסטול לגמרי.‬
‫אסור לקחת סמים לבד!‬
‫אתה לא משתנה אף פעם, יא.‬
‫עכשיו אני מרגיש אשם כי נתתי לך אותם.‬
‫זו לא הייתה אשמתך, יא. עשיתי את זה לעצמי.‬
‫בעצם…‬
‫אל תקום.‬ ‫-מה אתה עושה? אל תקום.‬
‫אני לא אומר את זה אף פעם…‬
‫אבל אני אוהב אותך, אח שלי.‬
‫סוף סוף, מה?‬
‫בוא הנה. תביא חיבוק.‬
‫בעדינות, כן?‬ ‫-בעדינות.‬
‫תקשיב, התקשרנו להורים שלך.‬ ‫-מה נסגר, יא?‬
‫היינו חייבים, סליחה.‬
‫אבל אני בסדר.‬
‫כן, אתה נראה מעולה.‬
‫לאונה. לבן שלי קוראים לאונה.‬ ‫כמה לאונה יש כאן?‬
‫אני מבין.‬ ‫-לאונה פרארי.‬
‫אמרו לנו שהוא כאן.‬
‫את אימא שלו?‬ ‫-לא, אני הדודה.‬
‫אבל זה האבא.‬ ‫-אני האבא.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-לאונה פרארי. חדר 103, קומה ראשונה.‬
‫חדר 103, קומה ראשונה. בואי.‬
‫איפה הקומה הראשונה?‬ ‫-בכיוון ההוא.‬
‫לאונה, מתוק שלי. אתה בחיים?‬
‫מה שלומך?‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-מה עשית?‬
‫היי, דודה.‬ ‫-מה עשית, מתוק שלי?‬
‫נפלתי.‬ ‫-איך?‬
‫הוא רק נחבל קצת.‬
‫עשו לו CT, והכול נראה בסדר, אז…‬
‫כן, הרופא אמר שהוא יכול להשתחרר מחר.‬
‫לא. אני מעדיף לחזור הביתה כבר הערב.‬
‫אבל מה קרה?‬
‫שום דבר, אבא. טיפסתי על קיר טיפוס.‬
‫קיר טיפוס?‬
‫בלי ציוד מגן.‬
‫סליחה, אבא.‬
‫פישלתי.‬
‫כולנו פישלנו בזמן האחרון.‬
‫סליחה, מתוק שלי.‬
‫הכול בסדר.‬
‫בסדר? הכול בסדר.‬
‫אלוהים, אני תכף מתעלף.‬
‫אני צריך כיסא.‬
‫שנלך?‬ ‫-הורדת לי 40 שנה מהחיים!‬
‫אנחנו הולכים, מר פרארי.‬ ‫-כן, נסתדר. תודה.‬
‫תישנו קצת.‬ ‫-ביי.‬
‫תודה. לילה טוב.‬
‫אם תצטרכו משהו…‬ ‫-נתקשר. תודה רבה.‬
‫ביי, לאונה.‬
‫- חדר מיון -‬
‫ערב טוב. לאונה פרארי, הוא אושפז לא מזמן.‬
‫איפה הוא?‬
‫סליחה, מי אתה?‬ ‫-אבא שלו.‬
‫לא, אבא שלו כבר פה.‬
‫אני האבא השני שלו!‬ ‫אתה יכול להגיד לי איפה הוא?‬
‫פונדקאות.‬
‫בסדר. חדר 103, קומה ראשונה.‬ ‫-תודה.‬
‫את רואה מה זה? לילד הזה יש שני אבות,‬ ‫ואבא שלי ברח לאמריקה.‬
‫לאונה.‬
‫מה שלומך, מתוק שלי?‬
‫היי, אבא.‬ ‫-הוא בסדר.‬
‫אל תסתכל עליי ככה. אני בסדר.‬
‫מה קרה?‬ ‫-כלום.‬
‫הוא רק ניסה להתאבד‬
‫וטיפס על קיר טיפוס בגובה עשרה מטרים‬ ‫בלי שום ציוד מגן!‬
‫לאו!‬
‫אני יודע, אנחנו הורים איומים,‬ ‫אבל בבקשה, אל תעשה את זה שוב!‬
‫אבא, זו הייתה תאונה. לא ניסיתי להתאבד.‬
‫אלוהים, פחדתי כל כך.‬
‫דודה מוניקה יודעת?‬
‫על מה?‬
‫על ה-DNA.‬
‫ברור שאני יודעת.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-מה אני יכולה לומר?‬
‫לאו, זה לא משנה כלום.‬
‫ברור שלא, לאו.‬ ‫-ברור. למה שזה ישנה משהו?‬
‫אז…‬
‫מה יקרה עכשיו?‬
‫עכשיו אנחנו צריכים לדבר עם טילי.‬
‫היא צריכה להסביר.‬
‫אז הקוקטייל לא עבד?‬
‫הקוקטייל?‬
‫זה עניין משפחתי שלנו.‬
‫ערב טוב.‬
‫לאונה פרארי כאן?‬
‫כן. מי את?‬
‫אני דדה שלו.‬
‫דדה שלו.‬
‫אני לא מבין.‬ ‫-דדה שלו.‬
‫לא…‬ ‫-דדה שלו!‬
‫הבנתי, "דדה שלו".‬
‫אבל אני לא מבין, גברתי.‬ ‫-אימא שלו.‬
‫כמובן.‬ ‫-בסדר, האימא באמת הייתה חסרה לנו.‬
‫הוא עדיין בחדר 103, עדיין בקומה הראשונה.‬
‫איפה, בבקשה?‬
‫קומה ראשונה.‬ ‫-תודה!‬
‫לא, סליחה.‬
‫אתה תחכה כאן.‬
‫מה?‬ ‫-חכה כאן.‬
‫מי זה? האבא השלישי?‬
‫מה הגודל של המשפחה הזאת?‬
‫היי.‬ ‫-היי, דדה.‬
‫היי, טילי.‬
‫מותק, אתה בסדר?‬
‫איך זה קרה?‬ ‫-נפלתי.‬
‫אבל אני בסדר.‬
‫איך הוא נפל?‬
‫מה קורה?‬
‫שבי, טילי.‬
‫שבי. עדיף שתשבי.‬
‫כן, טילי. שבי.‬
‫זה עניין משפחתי. אני חושבת‬ ‫שעדיף שתדברו על זה בפרטיות.‬
‫ואני מעדיפה לא לשמוע על הקוקטייל.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי, מוניקה.‬
‫טילי?‬
‫את יכולה להסביר?‬
‫אלה התוצאות?‬
‫את יכולה לעזור לנו להבין?‬
‫לאונה כבר גדול.‬
‫העניין הזה קשור אליו.‬
‫מגיע לו לדעת.‬
‫בבקשה.‬
‫זו הפתעה גם בשבילי.‬
‫כלומר…‬
‫קיוויתי שהיום הזה לא יגיע לעולם.‬
‫היו לי ספקות,‬
‫אבל כשלאונה נולד,‬ ‫הוא היה דומה מאוד לפאולו.‬
‫חשבתי, "תודה לאל, הכול הסתדר".‬
‫תקשיבי, טילי.‬
‫תגיעי לעיקר, קדימה.‬
‫בבקשה, קדימה.‬
‫ניסינו במשך שנתיים, אתם זוכרים?‬
‫כל כישלון שבר לכולנו את הלב.‬
‫זה היה הניסיון השביעי והעובר האחרון שלנו.‬
‫אחריו היינו צריכים‬ ‫להתחיל את כל התהליך מחדש.‬
‫אבל בשנתיים האלה קרו הרבה דברים בחיי.‬
‫בעלי…‬
‫סטיבן ואני נפרדנו.‬
‫גירושים.‬
‫אתם מכירים את זה.‬
‫אבל לירוי ואני בדיוק נפגשנו.‬
‫וכשגילינו שאני בהיריון,‬
‫חשבתי שהעובר סוף סוף נקלט,‬
‫ולא חשבתי על זה שוב.‬
‫תמיד הקפדתי לציית להוראות הרופאים.‬
‫תמיד נמנעתי מקיום יחסי מין‬ ‫לאחר החזרת העוברים.‬
‫תמיד? הלו!‬
‫תמיד! חוץ מפעם אחת.‬
‫זה קרה רק פעם אחת.‬
‫באופן לא צפוי.‬
‫היית צריכה לספר לנו.‬
‫איך?‬ ‫-איך?‬
‫איך יכולתי לגזול את אושרכם?‬
‫זה היה רק ספק, ו…‬
‫חוץ מזה, תמיד אמרתם‬ ‫שהיית מאמצים, אילו יכולתם.‬
‫אז, דדה…‬
‫מי אבא שלי?‬
‫היי! סוף סוף הרשו לי להיכנס.‬ ‫ערב טוב לכולם.‬
‫היי, ילד. איך אתה מרגיש?‬ ‫-מותק, אני…‬
‫אני צריכה לומר לך משהו. בבקשה, בוא איתי.‬
‫מותק?‬
‫לאונה, אני…‬
‫אני באמת לא יודע מה לומר.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אני מניח שזה תלוי…‬
‫גם במה שלירוי יגיד.‬
‫מה אתה רוצה שלירוי יגיד?‬ ‫למי אכפת מה לירוי יגיד?‬
‫לא, ברור.‬
‫הוא הבן שלנו. אנחנו גידלנו אותו!‬
‫אנחנו גידלנו אותך. בסדר, לאונה?‬
‫אתה הבן שלנו.‬
‫סליחה. אני…‬
‫הייתי חייבת לספר לו. אני…‬
‫לא רציתי שהוא יגלה את זה ממישהו אחר.‬
‫אז זה לירוי? זה הוא?‬
‫לא! אלוהים!‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫אני מצטערת אם זה מה שהבנתם.‬
‫זה לא לירוי, לא.‬
‫זה לא לירוי?‬
‫טילי, תקשיבי. בבקשה.‬
‫מסתובב לי הראש. תעזרי לנו.‬
‫בבקשה, די. תעזרי לנו. מי האבא של הבן שלנו?‬
‫כשהייתם נשואים במשך עשר שנים…‬
‫כשיש לכם שלושה ילדים משותפים,‬
‫זה לא נגמר בן לילה.‬
‫עדיין נשארים כמה שרידים של אהבה.‬
‫סטיבן?‬
‫-בעלך לשעבר?‬
‫סטיבן?‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני מתביישת בעצמי.‬
‫לאונה?‬
‫נשאתי אותך ברחמי במשך תשעה חודשים.‬
‫אבל שמחתי מאוד לתת אותך לסימונה ופאולו‬
‫כי ידעתי עד כמה הם יאהבו אותך.‬
‫לא סיפרתי לך מי אבא שלך‬ ‫כי לא חשבתי שזה חשוב.‬
‫סימונה ופאולו הפכו אותך למי שאתה.‬
‫לא אני.‬
‫לא סטיבן.‬
‫זה כל מה שמשנה.‬
‫תוכל לסלוח לי?‬
‫לירוי, אתה יכול לצלם אותנו?‬ ‫-כן!‬
‫סלחתי לטילי.‬ ‫-קדימה!‬
‫כולנו סלחנו לה.‬
‫אף אחד מאיתנו לא הצליח להמשיך לכעוס עליה.‬
‫בסופו של דבר,‬
‫אילולא היא ובעלה לשעבר‬ ‫חזרו זה לזו ברגע של חולשה,‬
‫לא הייתי כאן עכשיו.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי, דדה.‬
‫וכך, הודות לדדה,‬ ‫גיליתי שסטיבן הוא אבי הביולוגי.‬
‫בעדינות.‬
‫אם כי לעולם לא אפגוש אותו.‬
‫- נוח על משכבך בשלום, סטיבן -‬
‫טילי חושבת שסטיבן חזר להיות‬ ‫רוח בלתי נראית, כמו לפני לידתו,‬
‫ועכשיו הוא מאיר את שביל החלב.‬
‫אחשוב עליו כשאסתכל בשמי הלילה.‬
‫הבעיה, כרגיל,‬ ‫הייתה מה יגיד על כך החוק האיטלקי.‬
‫למרבה המזל, במקרים מיוחדים‬
‫אפשר להגיש בקשה לאימוץ.‬
‫ועורך הדין הצליח סוף סוף‬
‫לרשום את השמות של שניהם בתעודת הלידה שלי.‬
‫וכך, בסופו של דבר,‬
‫המשפחה המוזרה שלי התאחדה.‬
‫כלומר, לא ממש התאחדה.‬
‫כי בסופו של דבר אנחנו משפחה ככל המשפחות.‬
‫ולפעמים משפחות מתפרקות.‬
‫החיים שלי השתנו קצת.‬
‫יש לי שני בתים עכשיו.‬
‫חלק מהשבוע אני אצל אבא סימונה והחבר שלו,‬
‫וחלק מהשבוע אני אצל אבא פאולו ו…‬
‫לא, רק אבא פאולו.‬
‫הם כבר לא יחד.‬
‫הם עדיין אוהבים אותי כמו פעם,‬ ‫וזה כל מה שאני רוצה.‬
‫היו לנו המון הרפתקאות משותפות.‬
‫אנחנו משפחה, ונהיה משפחה לנצח.‬
‫זה היה טוב.‬
‫רציתי לספר את הסיפור‬ ‫של המשפחה שלי והאסונות שלה‬
‫כי אני רוצה שהחוק יבין‬
‫שלידה…‬
‫היא תוצאה של שיתוף פעולה‬ ‫בין מיליוני אנשים.‬
‫גברים ונשים מחוברים בחוטים בלתי נראים…‬
‫והחוטים האלה גם מסתבכים קצת לפעמים.‬
‫אבל הגיבורים של הסיפור הזה הם ההורים שלי.‬
‫ההורים האמיתיים שלי.‬
‫סימונה ופאולו.‬
‫תודה ש…‬
‫שאימצתם אותי לחיקכם,‬
‫שטיפלתם בי והדרכתם אותי בנבכי…‬
‫הדבר המוזר הזה שנקרא…‬
‫החיים.‬
‫בראבו!‬
‫כן, לאונה!‬
‫מתי אהבה נגמרת?‬
‫כשאתה חוזר הביתה בלילה‬ ‫ומוצא את הגרביים שלו על הרצפה,‬
‫ואתה כבר לא חושב שהוא סתם מבולגן,‬
‫אתה רק רוצה לחנוק אותו עם הגרביים האלה.‬
‫כשאתה מבין ש…‬
‫שאתם כבר לא מבינים זה את זה.‬
‫שהלכתם בשני מסלולים נפרדים.‬
‫אם אהבה נגמרת, זו באמת הייתה אהבה?‬
‫זו הייתה אהבה, כן.‬
‫במקרה הטוב ביותר, אהבה הופכת לחברות,‬
‫ובמקרה הגרוע ביותר, היא הופכת לטינה.‬
‫איך היו נראים חייך אילולא נולדתי?‬
‫אני לא רוצה לחשוב על זה בכלל! איזו שאלה!‬
‫די, לאונה! חיים בלעדיך? בבקשה!‬
‫אלה היו חיים ללא שמחה, ללא צבע,‬
‫חיים בשחור ולבן.‬
‫והייתי נשאר רק איתו, כאילו… לא!‬
‫כיבית את זה? תכבה.‬
‫תקשיב, לאונה.‬
‫תקשיב.‬
‫אולי אבא שלך ואני‬ ‫לא אוהבים זה את זה כמו שאהבנו קודם,‬
‫אבל אהבתנו יצרה אותך,‬
‫ילד שנמצא כאן עכשיו מולי,‬
‫ילד חי וקיים,‬
‫ומגיעה לו כל האהבה שבעולם.‬
‫כיבית?‬