Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dámy a pánové, právě začíná sestup do Marakéše v Maroku.
Místní čas je půl čtvrté odpoledne. Připravujeme se na přistání,
tak mějte prosím zapnuté pásy.
PLANETA OSAMĚLÝCH SRDCÍ
Díky.
Katherine, tady Mona.
Myslím, že zrovna dneska přistáváš v Maroku.
To je super. Vím ale, že to občas končí tak,
že se člověk víc baví, než pracuje.
Chci připomenout naši uzávěrku.
Chceme stihnout datum vydání,
a byla by katastrofa,
kdyby ne, sejdeme se…
Díky.
- Madam, vítejte v Kasbah A'shab. - Zdravím.
Jsem Hamid.
- A zavazadla máte kde? - Někde mezi JFK a Marokem.
Ale ne, je ztraceno.
Budu… optimistická a řeknu, že je jinde.
Madam Benzakurovou mrzí, že vás nepřivítala osobně.
Večeří s dalšími hosty, co přijeli před vámi.
A jsme tady.
- Díky. - Tyhle jsou velice staré… Ach, až po vás.
Páni.
Bože můj. Já… reagovala jsem tak pozdě. Myslela jsem, že budu v komoře s košťaty.
No, madam Benzakurová trvala na tom, abyste dostala nejlepší pokoj.
Koho vykopla? To je úžasný.
Pane jo.
No, počkám na vás venku a až budete připravena, vezmu vás na večeři.
Ne, ne, ne, nebudu večeřet.
Určitě?
Madam Benzakurová vás chtěla pozdravit.
Hamide, jsem fakt utahaná.
Myslíte, že když si vezmu ten nejmenší pokoj,
budu moct vynechat skupinový aktivity? Jsem tu vážně… jsem tu kvůli práci.
No, to není problém. Dobrou noc, madam.
Dobrou, Katherine.
Prosím?
Nejsem madam. Jen Katherine, ano?
Dobrá tedy.
KASBAH A'SHAB MEZINÁRODNÍ ÚTOČIŠTĚ SPISOVATELŮ
Ty vole, Owene.
Co tady děláme?
Mě se neptej, já přijel s tebou.
Zdravím. Lily Kempová.
Jste tu. Vítejte. Jsem Fatema Benzakourová.
Ráda vás poznávám.
- A Owen, je to tak? - To jsem já.
Pojďte. Provedu vás tu.
Pořád ještě čekáme, až dorazí další hosté.
Ale ostatní spisovatelé tu budou do večeře.
Toto je hlavní kasbah. Vás jsem ale ubytovala v jednom
z našich zahradních pokojů. Tudy, prosím.
Páni.
Pokud v kuchyni neuvidíte to, co byste chtěli, řekněte to komukoli,
postarají se o to.
Skvěle.
Dobře.
Hamide, odnesl jsi jim zavazadla do pokoje?
Ano, madam.
- Dobrej. - Zdravím. Hezký den.
Fatemo, to je neuvěřitelný.
Díky.
Všechno zde je z dob mého pradědečka. Kromě matrace, u které budete rádi,
že je nová.
Tak jo, nechám vás se zabydlet. Koktejly se na terase podávají v šest.
Dobře?
Moc děkuju za pozvání. Je to fakt čest.
Ale no tak. Je to čest pro mě. Tak zatím.
Jako…
Proboha. Fakt paráda.
Owene, ten výhled! Vidíš až na konec světa.
Teď vážně, nemáme kliku, že tu jsme?
Hele, tu znám.
Jo. Furt nemůžu uvěřit, že je to pravda.
Já jo.
Jo?
Proč mi z nějakýho náhodnýho čísla choděj reklamy na reality?
- Dal jsem makléři tvoje číslo. - Co? Nemůžeš lidem rozdávat mý číslo.
No, Kat, říkalas, že si před odjezdem najdeš nový bydlení.
Měla jsem práci. Píšu.
Kat, jestli s tvým odstěhováním budem čekat,
až nebudeš psát, budeš tu navždy. To nechce ani jeden z nás.
Víš, jak mi ta knížka dává zabrat.
Proto jsem letěla až sem, abych měla klid, jasný?
Abych se soustředila. A tyhle kraviny s bytama mi nepomáhaj.
Kat.
Jo, no, pomáhat ti už teď není moje zodpovědnost.
- Jo, vy píšete píšete o zločinech, to… Jo. - Jo, jo, jo.
Jak dlouho trvalo napsat vaši komiksovou knihu?
Hele, četla jsem jednu vaši knihu. A a chci vám říct, že se můžete zlepšit.
- Tak dva a půl roku, možná víc. - Vážně?
Tak zatím.
Jsou to samí literární giganti a já napsala oslavovaný čtení na pláž.
Přijde mi, že se na mě podívaj a hned uviděj,
co jsem za nulu a hned mě vykopnou.
Hele, napsalas skvělou knížku. Zvládneš to.
Nic, jen jen policejní příběh. Nudila jsem se. Já… omlouvám se.
Díky.
Proboha, to je Ada Dohanová.
Tak tu neznám.
Tak jo. Získala Nobelovku, tak dělej, že znáš.
Dobře.
Lily Kempová.
- Jo. - Jsem Rafih Abdo.
- Jo… vaše memoáry jsou… - Byl jsem nadšený, že tu
budete. Já… já miluju vaši knihu.
Proboha… to… Děkuju. To je Owen.
- Zdravím. Moc mě těší. - Mě taky moc těší.
Rafih napsal krásný memoáry o tom, jak byl v Libyi dětským vojákem.
- No jasně. Jo. Ty máš ráda. - Jo.
- Pardon, vteřinku. - Dobře.
Začala jsem před čtyřmi roky… U klasický literatury. Prostě to ze mě vyjelo a bylo
to… a pak zničehonic to zredigovali a publikovali. A nakonec to dopadlo takhle
- skvěle a jsem tu s vámi. - Ahoj, kámo. Jak to jde? Tak jo.
Jo, jo. Chápu.
Takže to budou čtyři roky?
Čtyři.
A vyšlo to někdy v prosinci.
Četl jsem to. Líbila se mi. Úžasná.
Beletrie nebo naučná?
Prosím?
Co píšete vy?
Já nic.
Nejsem spisovatel, dělám ve financích.
Jsem tu s Lily, mou přítelkyní.
Budu hádat. Tu svou knihu věnovala vám, že ano?
To ano.
Jo. To jo. Bez… něj bych to nezvládla.
Blbost. Blbost.
Co prosím?
Kniha je totiž ve spisovateli jako plod v děloze. Jakmile je jednou zplozena,
nikdo nemůže její příchod na svět urychlit, nebo mu zabránit.
Přinejlepším jste vymoženost.
Jako horký ručník v business třídě.
Jo.
Bavil ses tam? Sotva jsi za celej večer promluvil.
Jo.
Tak jo, to s tím… ručníkem nesmíš brát osobně.
Ona se furt do někoho obouvá, Owene, taková ona je.
To je dobrý, to je dobrý.
Bezva.
Potřebuju prášek na spaní.
Vemeš si taky?
Ne, jdu si zavolat.
No jo… Dobře.
Dobrou.
Co je to?
Do hajzlu.
Ale no tak.
Doprdele.
No tak!
Díkybohu.
Čau, to jsem já. Už tam jsou?
- Všechno v pohodě, ale čekaj na tebe. - Tak mě přepoj.
Čau Owene.
Zdravím, pardon. Měl jsem problém se signálem,
ale jsem tu. Tak jo, věc se má tak,
že máme od zbytku rodiny schválen prodej pozemku. Všichni souhlasí, čekaj, až
se jim ozvem. A jak jsem řek,
prodá to jen,
když bude moct zůstat ředitelem,
takže to musíme zahrnout.
Jo, viděli jsme tvůj mail. Chápeme. V pořádku. Dáme vědět, až podáme nabídku.
Tak jo, skvěle. Jen jsem to chtěl ujasnit.
Haló?
Kurva.
Zdravím.
Dobrej.
Voda.
Špatnej signál. Jestli vůbec.
Jo.
Tak jo.
Hele, neviděl jste náhodou, ze kterejch jsem vyšla dveří?
Ne, pardon.
To nic.
Moment.
- Schody jsou tady. - Dobře.
Teď už vím, kde jsem.
- Jo? - Jo, děkuju. Já byla bych
na tý střeše celou noc.
Jo, v pohodě. Dobrou noc.
Dobrou.
Ne. Takhle nevýhodnou smlouvu prostě nebudu podepisovat.
- Tady jsi. - Brýtro.
- Dobrej. - Ahoj.
To je Owen. Celou noc jen telefonoval. Rafiha už znáš.
- Ahoj. - Ahoj.
To jsou Peng a… Gunner.
Jsem Gunnar. Jsem Gunnar.
Gunnar. Pardon.
Je tu reportérka, co píše o tomhle místě. Fatema nás požádala,
aby s ní někteří z nás promluvili, ale nemusím.
Ne, měla bys. Jasně.
Nebudeš mít pocit, že jsem tě sem táhla a nechala tě tu?
Ne, dobrý. Dělej, co musíš.
Neteče voda?
- Tak to mě moc mrzí. - V pořádku.
Udělám, co můžu, abych to hned spravil.
Bezva. Ale víte co? Mezitím bych ráda…
Chtěla bych nějaký klidný místo na práci.
No, obávám se, že v kasbahu bude dneska hodně rušno.
Jo.
Ale je tu expedice. Ještě se nikdo nepřihlásil. Jede se dlouho, auto má
klimatizaci…. a to nejlepší? Řidič nemluví anglicky.
Ne.
- Brýtro. Jede tohle auto do Chef…něco? - Jo? Pardon.
- Jo, jo. - Jo? Dobře.
Dobrej.
Zdravím.
Díky.
Jen my, jo?
Jo.
Mimochodem, jsem Owen.
Katherine.
Loeweová.
Jo. Přišla jste mi povědomá. Často v posteli vídám vaši tvář.
Přítelkyně čte vaše knížky a na přebalu máte fotku, většinou vlezu do postele a
- jste tam, zíráte na mě. - Jo.
Owene?
Vidíte to?
Žádá si to sto procent mojí pozornosti.
Takže sklapnout.
Prosím.
Tak jo.
Dobře.
Tak zatím.
Jo.
Vteřinku.
OWENE, KÁMO…
TVÍ PARTNEŘI SE NEOZÝVAJÍ. JE TU NĚCO, CO BYCH MĚL VĚDĚT?
NE, VŠECHNO V POHODĚ. BLÍŽÍ SE ÚŽASNÁ NABÍDKA.
- Můžu? - Jo.
Jak je?
- Fajn Můžu? Nechci vás rušit. - No jo. Potřebuju pauzu.
Dobře.
Tak jak to jde?
Je to, ehm, no, jde to.
Jo? Jaký jste měl ráno?
Ráno bylo dobrý. Asi.
Díky.
Dám si to, co ona.
Dobře.
Dobrý, „asi“? Jel jste tisíce kilometrů kvůli „dobrý, asi“?
Jo, já… Chcete znát pravdu?
Vždycky.
Cestování mě vůbec nebere.
Vážně?
Jo.
Prostě to všechno, víte?
Letiště a let a…
Lidi vždycky říkaj, jak to člověka dokáže změnit.
Víte? Nový exotický místa. Poznáte nový exotický já.
Ale když dorazíte,
nejste nová nebo exotická.
Jste to vy. Chci říct…
- To je pravda. - Jo.
Flaubert říkal, že cestování nás má udělat skromný.
Ne? Ukázat nám, jak malý místo na světě obýváme.
Mám čtyři sestry. Takže vím, jak jsem malej.
Dobře.
Díky.
Není zač.
Šukran.
Tak proč jste sem jel?
To je dobrá otázka. Pozvali mou přítelkyni Lily. Jo… nevím.
Asi potřebovala nákupčího, či co.
Co jste koupil?
Chcete to vidět?
Jasně.
To je pořádná porce hvězdiček.
Jo, těch není nikdy dost, ne?
Vážně?
Nevím. A co vy? Jakej jste měla den?
Dobrý, asi.
Co kdybyste tu žil a přitom neměl rád modrou?
Kdo nemá rád modrou?
Klidně bych se do modrý pustila.
Jo, to by bylo skvělý využití času a energie.
- Nemyslíte? - Jo.
Kamže to teď jdeme?
Na nový a exotický místo.
A proč vy jste letěla ty tisíce kilometrů?
Ou, dopisuju knížku. Potřebovala jsem místo, kde psát.
Doma vám to nejde?
Ne.
Začala jste jí doma?
Jo.
Co se změnilo?
- Promiňte. Pardon, mluvíte anglicky? - Ano, mluvím.
Díky. Já… ztratila jsem kufr a potřebuju
nové spodní prádlo.
Jistě. Pojďte za mnou.
Díky.
Všechno v pořádku?
Co říkal?
A asi problém s motorem.
Paráda.
To se nevidí každej den.
Co to kurva je?
Přijde vám to normální?
Ne.
Rozhodně ne.
Bože můj.
- Zdravím. - Dobrej.
Zdravím. Jak se máte?
No, my
Bezva.
Zdravím, pane, madam. Jsem Sisi, bratr Azize. Auto má menší problém,
co snadno opraví. Pojďte prosím se mnou, svezu vás svým autem.
Jedem s váma?
- Jo, tímhle autem. Ano. - Spraví?
Ale budeme tam jen krátce, ne? Říkal jste, že to auto snadno opraví?
Jo, udělám, co budu moct, abych to spravil, a když ne, tak snad doma. A máma
bude ráda. bude vám pořád vařit. To ona dělá, když máme hosta. Pořád vaří, vaří,
- vaří, vaří, vaří, vaří… - Hezké… vážně pořád?
- Čau. - Čau.
- Ahoj. - Ahoj.
Netušíte, jak dlouho to potrvá?
- Nemoh by pro nás někdo přijet? - Ne, ne, to není nutné. Bratr volal do
Kasbahu. Vědí, že se zdržíte. Tak pojďte prosím za mnou. Jo?
Prosím.
Jejda.
Tady. Jo. Dobře.
Díky.
Jistě.
Owen.
Katherine. Ty?
Jak se jmenuješ?
Ty.
Ty? Jsi Katherine?
Koukněte. Krásný dítě. Gratuluju.
To se mi líbí.
- Na zdraví. Na krásný den. - Perfektní.
Perfektní.
Nežijou si tak špatně, viď?
Nový a exotický.
Jo.
Možná trochu.
Můžu se na něco zeptat?
Jo.
Tyhle… místa a tak, jsou velkou částí toho bejt spisovatel?
Obří.
Chci říct, vy ani nemusíte psát. Jenom cestujete, chodíte na konference…
a jste s lidma, co se moc opijou a mluví
většinou jen o sobě.
Máte kliku. Můžete toho bejt součástí.
Ne, já jen… Je to… první Lilyin román, tak…
Jo. A ved si dobře.
Jo, jo, fakt dobře. Chci říct že…
nikdy nic nevydala a přes noc se stala autorkou bestselleru.
To je ošidná změna.
A jak to zvládá?
Jde jí to dobře.
Víte, je to velká… změna. Všechno je jiný.
Ona je…
Nevím.
Jiná.
Jo, já…
Všechno je fajn.
Neznám nic, kde by bylo všechno fajn.
Ne.
To, asi ne.
Co budete dělat s těma hvězdičkama?
Jsou, asi do jejího bytu.
Výzdoba? Nemám zdání. Asi… Něco ozdoběj. Jo.
Dobře. Jo, chápu.
No, byla to zábava. Díky.
Já děkuju.
Kouknu se, co se děje. Přidáte se?
Spíš ne. Dobrou.
Dobrou.
Ahoj. Tady jsi.
- Už jsem o tebe začínala mít strach. - Koukni na sebe.
- Byls pryč. - Jak se cejtíš?
Fajn, fajn. Tak jo, sedni si. Posaď se.
- Ahoj. V pohodě? - Jo… Všichni jsou skvělí,
Owene. Zbožňuju ty lidi.
Co se tu děje?
- Jen něco malýho marockýho. - Hašiš?
Měl bys to zkusit.
To je dobrý.
Je to fajn.
Pojďme… si najít nějaký soukromí.
Ta reportérka toho o mě věděla mnohem víc, než bych čekala.
Prodeje v Evropě byly podle všeho dost dobrý.
Samozřejmě.
A co ty? Jakej jsi měl den? Byls osamělej?
Jo. Trochu. No, vlastně ne. Na ten výlet jel ještě někdo.
Kdo?
Spisovatelka, co máš ráda. Katherine Loeweoá?
Katherine Loewová?
Ta tu není.
Jo, je tu.
A tys s ní strávil den?
No, část z něho. Celej den ne. Taky jsme si šli po svým.
Proč jsi mi to neřek?
Teď ti to říkám.
Jo.
A co jste probírali?
Nic moc.
No tak, Owene. To není odpověď.
Co?
Je to, jako bych strávila den s Warrenem Buffettem, ty ses zeptal,
co jsme probírali a já řekla: "Nic moc."
Mě ale Warren Buffett nezajímá.
Bezva.
Takže přišla nabídka. Čekáme jen na odpověď.
Chce tenhleten farmář mít furt dohled i po tom prodeji?
Jo. A říká to celou dobu. Zůstat ředitelem je pro něj velice důležitý.
Už takhle bude dostávat patnáct procent ze zisku.
Jeho rodina je pryč. Proč se vůbec ještě stará?
Chápu to. Ale vím, že to bude jeho hlavní požadavek.
Nikdy skutečnej byznys neved.
Owene. Dodal jsi nám skvělou nemovitost. Pomož mu, ať trochu prozře.
Dobře. Zavolejte, až se ozve.
Jo. Dovíš se to jako první.
Čau.
Cos to řek? Cos to řek? Já se neudržím!
Proč jsi to udělal? Že ti není hanba. Kde mám nářadí? Tos neměl dělat!
Co ti jako je? Co na mě tak křičíš?
Protože mě urážíš! Tím co děláš!
Nikoli, příteli, jde jen o práci! Zklidníme to. Alláh s tebou.
- To je nepřijatelné, chci říct… Já… - Potřebuju jen nějaký klidný místo.
Hamide, vážně, nemusí bejt hezký. Nejlíp pracuju v ušmudlaným brlohu. Skříň
by byla doslova ideální. Cokoli.
Perfektní.
Madam Benzakurová by nechtěla, abyste pracovala ve skladu.
No, tak jí to neřeknem'. Co vy na to?
To by šlo.
Díky, Hamide.
Nechám vás tu.
Dobře…
To je tak krásný.
- Páni. - Proboha, to je úžasný.
Hele, Owene, jak myslíš, že je to starý?
- Dva, tři roky? - Jo, jasně. To je fakt super.
Podle všeho se to tu jmenovalo Qubbat al Khayzuran.
Pojmenováno po sultánově nejoblíbenější konkubíně.
- Páni. - Jo?
Měla vlastní křídlo.
- Očividně. - To muselo namíchnout všechny ostatní
konkubíny. Jsou takovýhle ruiny i v Libyi?
No jo, máme, máme, máme. Víte, máme římské, byzantské…
Jako kluk jsem hrával jak se jmenuje ta… hra s ukrýváním?
- Na schovávanou. - Na schovávanou. Jo.
Na schovávanou. Hrál jsem to v starověkých amfiteátrech.
- Bezva. - Páni.
Omluvte mě, tohle musím vzít. Promiň.
AGVA je pořád 5200 za akr.
Pak je naše úvodní nabídka štědrá, víc než štědrá.
Jo. Zní to fér. Nevím, kde to vázne.
Jestli jde o životní prostředí, řekni mu,
že nám nemůže hodit na krk víc omezení než vláda.
Ten debil by nám měl děkovat. Promluv s ním, Owene.
Dobře, to asi dává smysl. Věří mi. Řeknu, že musí dneska odpovědět,
jestli to chce posunout dál.
Informuj nás.
- Ahoj. - Promiňte, spousta práce.
Owene, čím se živíte?
Dělám v soukromým kapitálu.
A to je co?
No… my investujem do aktiv, co se podle nás vyplatěj.
Právě teď kupuju pozemek s ložisky uhlí.
Ložiska uhlí… k těžbě?
Nakonec dojde k těžbě, jo. Neděláme to ale sami.
Jenom to koupíme jako investici. Až to vytěží, bude to ekologicky.
Jo, o tom jsem četl. Říkají tomu čisté uhlí.
Ale pořád je to moc špatné, ne?
Jasně, pokud si nechcete rozsvítit… protože na to potřebujete nějakou energii,
ne? Takže dokud vítr, slunce a voda neuspokojí globální
poptávku po energii… Dva a půl tisíce akrů nevyužitýho
uhlí bude solidní investice.
Jo.
Omluvte mě.
Bylo by fajn, kdybys byl na tom obědě.
- Vědělas, že musím pracovat. - Jo, ale musíš přijmout každej hovor hned
v první sekundě? To… to… Nikdo jinej tak nevolá.
Nechci furt telefonovat, ale mám šéfy a termíny a pětihodinnovej časovej posun.
Jo.
Já vím. Jen… Přijde mi, jako bys tu se mnou nebyl.
Lily, jsem… jsem tu.
Katherine.
Konečně vás vidím.
Moc děkuju za pozvání. Pardon, že nejsem společenská. S tím jet lagem a bez
- zavazadla… - Ano. Hamid mi to řekl.
Mrzí mě to. Je to nepříjemné.
Ten pokoj je skvělej. Krásnej. Jen jsem…
Dones bys mi drink?
Jasně.
Díky. Omluvte mě.
Přidáte se k nám dnes na večeři?
Samozřejmě. Jo. Jistě.
- Spoléhám na vás. - Dobře. Určitě přijdu.
Dobře. Zatím.
Dobře. Díky za pozvání.
- Promiňte, nerada vás obtěžuju. - Ne.
Chtěla jsem se vám představit.
- Ahoj. - Jsem Lily Kempová.
Ahoj. Katherine.
- Ráda vás poznávám. - Já taky.
Už vás to určitě nebaví poslouchat, ale, ehm, vaše "Ne tady,
ne nikde" mě v mládí hodně ovlivnilo.
No páni.
Kvůli tý knížce jsem chtěla začít psát.
Za to se vám moc omlouvám.
Ne. Ne, ne.
Upřímně nevím, jak bych to tenkrát bez vás zvládla.
- Díky. - Můžu dostat pivo, prosím?
Takže
- Díky. - Určitě byste si našla
svou cestu i bez tý knížky.
Dobrej.
Ahoj. Vy se znáte, že jo?
- Owene, Katherine. - Jo. Známe se.
Pamatuju si, že jsem viděla fotky v časopise,
nevím, tak před pár lety… domu na farmě, kde jste žila.
Bože, jak se jmenoval? Ne, nevzpomenu si.
Každopádně… vypadalo to… jak dokonalej život.
Jo. No, omluvte mě.
Dobře.
Chci říct…
- Není to o tom být perfektní. - Nietzsche vlastně mluví o pravdě a o
tom, co vlastně znamená existovat sexuálně…
- Francouzský existencialista. - Jean-Paul Sarter.
Ne, ta žena, jeho milenka.
- Simone de Beauvoirová. - Simone de Beauvoirová, ano.
Ano, dobře.
Nakopeme jim. Do toho.
Matka Lolity.
- Charlotte Hayesová. - Ano.
Polský spisovatel. A psal anglicky.
Konrád.
Tak jo, tak jo, tak jo, teď já. Jo, jo, jo, dobře.
Tohleto vím. Bylo to… pravý jméno George Sandové.
- Amantin Lucile Aurore. - Amantine Lucile Aurore Dupin.
Ano. Ano, Dupin.
Je to Gogol. Sbírka esejí. Ta mrcha. Dobře?
To je "Večery na samotě u Dikaňky".
- Páni. - Moc dobře. Páni.
Flaubertova hrdinka. Zemřela při zvracení.
- Paní Bovaryová. - Paní Bovaryová.
- Jo. - Pěkně.
Tak jo.
To je vše, týme.
Jsi na řadě.
Dobře.
Jdeme na to.
Owene, nekaž to… no tak…
- Ano. - Tak co máte?
Ještě dnes.
- Ale no tak, to není fér. - Buďte milí.
Jen něco řekni.
- Hej, hej, hej. - Do toho.
Myslím, že jich bylo víc.
- Děla dělaly doprovodný vokály pro… - Ne, ne, ne, ne, ne, ne. Je
to z literatury, Owene, ne ne.
- Ne, je to z hudby. Je to raný RnB. - Ne, ne, nemůže to bejt hudba.
- Jako Aretha Frenklin nebo… - Není to hudba. Přestaň myslet na hudbu.
Je to je to nějakej ti je to titul? Nebo je to postava? Rýmuje se to s něčím?
Nevím, co to je.
- Tak jo, já nemám… - Znamená to něco? Připomíná ti to…
Čas, čas.
- Nechte ho bejt. To nic. - Pardon. Pardon.
To nevadí. No jo.
To mu nemůžeme mít za zlý.
Odpusťte mu, jo? Čte jenom sport.
Tak jo, tak jo, teď zpečetíme své vítězství.
Dobře, dobře, to znám. Knížka z Indie, co vám řekne, jak mít dobrý sex.
- Dobrý sex? - Kámasútra.
Kámasútra.
Ahoj.
Máte zamčeno?
Jo.
Je prázdná?
Páni.
Jo.
Máte lepší pokoj.
Jo, jistě.
A hezky jste si to tu zařídila.
Jasně, díky. Jo, hodně jsem se snažila, jak vidíte.
Kolik myslíte, že by to stálo, kdybysme to platili?
To nevím. Hodně.
Ale je to divný, ne?
Je to divný.
Na Pip, ať je to sakra cokoliv.
Co, Pip? Je doprovodná zpěvačka. Gladys Knightová.
Gladys.
Knight and the Pips.
Díky. Na tu jsem myslel. Jo. Tak na Gladys.
Na Gladys.
Pip je taky postava z románu Charlese Dickense: Nadějné vyhlídky.
Jasně, jo. To je asi to, co to mělo bejt.
Jo, chápu vás. Dala bych přednost "If I Was
Your Woman" před Doritkou.
Můžu se na něco zeptat?
Jistě.
Jak se váš chlap s tímhle vším vypořádává?
Kdo říká, že mám chlapa?
Wikipedie.
Vyhledal jste si mě?
Ano. Gůglil jsem si vás.
Proč?
Zvědavost.
Moh jste se zeptat.
Jo, ale teď už nemusím.
Protože vím všechno.
Ano. Jasně. Jo.
Jako co?
No, vím, že první knížku jste vydala, když jste byla ještě na vejšce.
Což musím říct… že je fakt hnus.
No tak, klídek, jo?
Projel jsem, co jste vydala. Moc dlouhý. To samý u ocenění. Nekonečný.
Pochopil jsem. Plodná, úspěšná. Pak jsem skočil na osobní život a zjistil,
že chodíte se sochařem,
co dělá obří kovový bloby a z nějakýho důvodu
je prodává za stovky tisíc dolarů.
Taky tam byla pořádná halda citací. Hodně vás tam citujou, jo.
Ano. Jo, to je můj největší životní úspěch.
Ale… pokud mě chcete fakt poznat, musíte vědět to,
co vám Wikipedie neřekne, ne?
Třeba?
Třeba… Tak jo… Jaká byla… vaše přezdívka na střední?
To je skutečná otázka. Ptám se vás… Jakou jste měl přezdívku?
Kdo říká, že jsem nějakou měl?
Protože měl. Jste přezdívkovej chlap.
- To nevíte. - Myslím, že vím. No tak.
Nebyl jste snad ve fotbalovým týmu? Víte, ten hlavní. Nevím,
jestli jste míč házel nebo ho chytal,
ale rozhodně jste v důležitejch chvílích byl u míče, že ano?
A takový maj vždycky přezdívku.
- Tu vám ale neřeknu. - Ale ano, řeknete.
Jo.
- To mě necháte hádat? - Jasně.
Jo?
Fajn.
Fakt myslíte, že to uhodnete?
Vím, že to uhodnu.
Už to vím.
Ne, nevíte.
Jo.
Velkej O.
To mě poser.
Je to Velkej O? Fakt jste Velkej O?
- Jak jste to mohla uhodnout? - To je fakt neuvěřitelný… Ale jako, no…
tak… Jestli to byla vaše přezdívka, tak pro vás roztleskávačky musely mít pokřik.
Ne. Víte co? O tom se bavit nebudu.
- No tak. Předveďte mi, jak skandovaly. - Ne.
- Ne, a co vaše přezdívka? Jaká je? - Ale no tak. Já
přezdívku nemám. To je zjevný.
Tak jak skandovaly?
Kurva, tak jo.
Řekněte O. Řekněte velký O. Řekněte O.
Moc děkuju, že jste mi to předved.
Víte, co na tom bylo nejhorší?
Líbilo se vám to.
- Líbilo. - Jo.
Líbilo a hrozně moc.
Samozřejmě.
Jak to, že nemůžete knížku dopsat doma?
Dlouhej příběh.
Jo.
Máme všechen čas.
Jo?
A sakra.
Ne, nemám.
Omlouvám se, práce.
Tak příště?
Příště.
Dobrou.
Házel jsem, mimochodem.
Míč.
Byl jsem quarterback.
Bylo to mý hřiště. Já rozhodoval, co se stane.
Tak jo, právě jsem mluvila s Dinou,
no a Random House mi očividně chce dát smlouvu na dvě knížky.
Gratuluju.
Ne, ty to nechápeš. Aby získali dvě moje příští knížky,
budou muset nabídnout něco šílenýho.
A nemyslím nějakou ubohou částku pro někoho
na volný noze, Owene, pořádný prachy.
Owene, to jsou dobrý zprávy.
Jak říkám, gratuluju.
Promiň… cejtíš se tím ohroženej?
To jako vážně?
Tak takhle ty reaguješ na představu, že budu finančně soběstačná?
Bože.
Co? Nemyslela jsem, že jsi ten typ, co se bude bát mýho úspěchu.
Jo a já jsem nemyslel, že mě shodíš před plnou místností lidí, protože jsem nečet
posranýho Dickense. Tak jsme se tu asi oba dost přiučili, co?
Owene, to byl vtip.
- Přijde ti to vtipný? - Žertovala jsem. Byla to hra.
Ne, hry jsou zábava. Tohle nebyla zábava.
Tak jo.
Jak víš, že to byl Dickens?
Vůbec tě tu nepoznávám.
Hele, máš blbej den.
Fajn. To se smí. Chápu to.
Ale já blbej den nemám, Owene. Vlastně mám opravdu skvělej den. A chci,
aby to tak zůstalo.
Takže půjdu ven. Dobře?
A ty přijď, až budeš v lepší náladě.
Dobré ráno, společníku.
Naser si.
Mrzí mě to. Můžu ti něco donýst?
Ne.
Ahoj.
Jak ti je?
Je to lepší?
Trochu.
Posranej sendvič.
Jakej sendvič?
Měl jsem sendvič ve městě.
Kdys byl ve městě?
Včera.
Dobře. Ten… výlet přes noc do pouště odjíždí už brzo.
Tak to ani náhodou.
To nic. Jeď beze mě.
Dobře.
Pro vás žádná poušť?
Dneska ne.
Vy?
Znám ji.
Sotva se změnila.
Mladej. Chcete pivo?
No tak. Uznej, že ses zasekla.
Nezasekla.
- Mně můžeš říct, že ses zasekla. - Nezasekla.
Jak se to jmenuje?
Ale ne. Když nemáš název, tak nevíš, co píšeš. Chceš pomoct?
Znáš moje řešení.
Co máte za řešení?
Opíchat nebo zabít.
Když se zaseknete v životě… nebo v literatuře,
musíte udělat něco neodvolatelného. Smrt a sex. Dvě věci, co nevezmete zpět.
Víte, má pěkný zadek. Vaše přítelkyně.
Hele, to neříkejte.
- Je to kompliment. - No, trochu úchylnej.
Víte, s Katie jsme se skoro vzali, když jsme byli ve vašem věku.
Proč se to nestalo?
Ugo, ani jednou jsem nepřemejšlela, že bych si tě vzala.
Možná proto.
Chodili jste spolu dlouho?
Ne, byli jsme děti. Dost rychle to pominulo.
Furt… furt po vás dost jede.
Je to alkoholik závislej na sexu.
Takže…
- ten jede po každým. - Jo.
Jasně.
Včera jste mě sledoval.
Ne.
Jo.
Viděla jsem vás ve městě.
Byl jsem tam, ale nesledoval vás.
Tak… co jste tam dělal?
Nakupoval.
Pro?
Náhodou jsem šel na trh kvůli… vysoký hoře jasně oranžovýho koření.
Pěkný.
Ne, on vypadal namol. A chtěl jsem vědět, že jste v bezpečí.
A jsem?
Bonjour.
- Moc hezký. - Ano, to je.
- Merci. Au revoir. - Merci. Au revoir.
Komu furt píšete?
Práce.
Jo, já… myslím, že moji šéfové jsou možná banda kreténů.
A to proč?
To je nudný. To nechcete poslouchat.
Jistěže chci. Mluvte.
Dobře, v Západní Virginii jsem našel pozemek, co sedí na ložisku uhlí.
Moji šéfové jsou u vytržení. Přišel jsem s bezva dohodou.
Dosud všechno fajn.
Ale?
Prodávající chce zůstat. Patří to jeho rodině. Nechce,
aby mu tam lezli nějaký new yorský pitomci a těžili mu tam.
Tak jsem mu dal slovo. A šéfové původně říkali: "Jasně, žádnej problém." Ale teď
koukám na ty e-maily, ze kterejch je jasný, že ho vystrnaděj.
Jo.
Uf. To je sviňárna.
Jo, to je. Víte, jak je těžký udělat správnou věc?
Pro většinu lidí je to prakticky nemožný.
Jo, já byla, když jsem byla malá… Vy jste nebyli… neměli jste radost…
Jo.
A co teď řešíte vy?
Reklamy z realitek. Nesnáším reklamy realitek.
Ten, kdo vymyslel frázi "přilehlá koupelna", by měl bejt vykuchán.
Proč se koukáte na reality?
Musím si najít bydlení.
Co je s domem na farmě?
Rozchod.
Vy a ten dům? Nebo vy a váš sochař?
Obojí.
Jak dlouho to trvalo?
Čtrnáct let.
To je dlouho. Co co se stalo?
Vtipnej příběh. Vlastně dostal rakovinu.
A…
Jo, jo, rakovina je vždy vtipná.
Je v pohodě. Bude v pohodě. Chytlo se to brzo, léčí se to a tak. Ale tak měsíc to
bylo děsivý. A bylo to dost dlouho na to, aby se dočkal zjevení.
Dobře. Fajn.
A to jakýho?
Že strávil čtrnáct let s někým, kdo… a cituju: "Má srdce neschopný lásky."
Tomu snad nevěříte, ne?
Sama nevím.
A podle všeho jsem snesitelná, jen když nepíšu.
A vy někdy nepíšete?
Proto je to vtipný.
Ne?
A zasekla jste se?
Tohle slovo bych nepoužila.
Tak jaký slovo?
Zaseklá.
Můj oblíbenej kouč vždycky říkal: "Pokud k cíli nevede tvrdá práce,
tak to za to asi nestojí."
Jo? Nějak nevím. Někdy vám skvělý věci prostě
spadnou do klína.
Asi už se vrátili z pouště.
Dobrou noc.
Hele….
Jo?
Pokud jde o mě…
tak jste extrémně snesitelná.
Dobrou, Owene.
Owene, co máš za problém? Sotva jsi na mě promluvil.
Promiň, vyspávala jsi kocovinu.
Jsi naštvanej, protože se bavím? Víš, co jsme sem přijeli, jsi na mně… odměřenej a…
Hele, já nejsem ten, kdo má blbý kecy, nebo kdo se každou noc vrací nahatej.
No páni! Tak to ti leželo v hlavě,
zatímco sis nechal ujít
možnost vidět Saharu?
Měl jsem otravu jídlem.
Kdyby to nebylo tohle, stalo by se něco jinýho.
Vždycky najdeš způsob, jak zkazit něco, z čeho jsem nadšená.
Co jsem ti kdy zkazil?
Co například tuhle dovolenou?
To je blbost.
Víš, všechno tohle, co najednou u mě nemůžeš vystát,
není nový. To jsem já. Vždycky jsem byl takovej.
Dřív to nevadilo.
Ale vadilo.
Dobře? Vždycky mě trápilo, že nečteš beletrii nebo neoceňuješ umění.
Jen jsem nic neřekla, protože jsem nechtěla, abys byl nejistej.
Dík, že jsi tak ohleduplná.
Hele, Owene.
Všechno tady to…
To je to, jaká jsem.
A ty děláš, jak když tě to otravuje. Nevím, co ode mě chceš. Občas mám pocit,
že nevíš, co chceš. Tečka.
Máš pravdu.
Užívej si. Půjdu ti z cesty.
Bezva.
NEMÁM Z TOHO DOBRÝ POCIT. DAL JSEM MU SVÝ SLOVO.
TADY JDE O BYZNYS. NE O POCITY. BUDE V POHODĚ. BUDE BOHATÝ.
A TY TAKY.
UŽIJ SI DOVOLENOU. UŽ SI TO PŘEBEREME.
Čau.
Fajn…
Žízeň?
No, střízlivej bych to nevyřešil, tak jsem teď namol.
A… Co je za problém?
Víte, jen… Jakej je správnej způsob, jak žít?
- Jo. Takže… snadný věci. - Jo.
Vidím to tak, že máte dvě možnosti. To je můj běžnej přístup.
Což je…
Když je něco drsný, budete drsnější.
Jo, když to není těžký, tak to za to nestojí.
Jo. A druhá možnost?
Opatrně. Mohla bych klukovi, jako jsi ty, propadnout.
Jak, žes mi to řekla?
Kluk.
Páni. Dobře.
Owene. To není kritika.
Ale je dobrý to vědět.
Dík.
Owene.
Sakra.
Ahoj.
Já… Hledala jsem tě.
Když jsem se ráno vzbudila a tys… tam nebyl,
myslela jsem, že jsi odjel. Víš, žes… žes to s náma vzdal.
Hele… vím, že jsme… byli… divný nebo něco. Já byla… divná.
Ale taky vím, že jsme… ani jeden nebyli šťastný.
Tys nebyl šťastnej.
A máš mě vůbec ráda?
No, samozřejmě.
No tak. Ty mě snad občas ne?
Prostě… nejsem dokonalá. Víš? A ty taky ne.
Možná tohle… Možná to všechno… je… prostě jen stinná stránka toho bejt spolu.
Možná bysme měli jet domů a zkusit to tam znova.
MUSÍM TĚ TAKHLE ZASE VIDĚT
Promiň.
Kurva.
Jen jsem se chtěl omluvit za včerejšek. Byl jsem nejistej a hloupej. A…
Hele…
Pravdou je, že potkat tě tu bylo na celý týhle
cestě to nejlepší. A taky…
Odjíždím.
Chci to tu prozkoumat.
Kam pojedeš?
Netuším.
Ale měla bys jet se mnou.
Díky.
Není zač.
Tak…
co přesně máme v plánu?
Nevím přesně, co tu děláme.
Ale jsem rád, že to dělám s tebou.
Já taky.
Hele… Koukni. Je tady i postel.
Víš, myslel jsem, že se mnou nepojedeš.
Ne?
Skoro jsem se nezeptal.
Co to změnilo?
Protože tě mám rád.
Bylo mi s tebou dobře.
Zase jsem to byl já.
Dlouho jsem se tak necejtil.
Ani já.
Brýtro.
Bréráno.
Pracuješ?
Trochu.
Asi už jsem na to přišla.
Vážně?
V noci mi to… Všechny dílky do sebe zapadly.
Tak v noci, jo?
Jo.
Někdy se to tak zkrátka stane.
Chápeš? Koukneš opačným směrem… a… prostě se to vyřeší.
Nejspíš záleží na tom, co děláš před spaním.
Ne?
Včera jsi byla zaseklá.
A teď…
Na všechno jsi určitě nepřišla.
Ne?
Ne.
Myslím, že bys měla jít sem ke mně
aby ses ještě víc odsekla.
Chápu.
Olivy, olivy a meloun… Víš co, fakt miluju olivy… Tohle je dobrý.
Chceš bejt dneska sama?
Ne.
Nevadí mi to. Můžu se jít projít. Nechat tě pracovat.
Ne.
Určitě?
Určitě.
Dobře.
OWENE, KÁMO, JAK TO VYPADÁ?
MOC MĚ TO MRZÍ, DAVE. NIKDY VÁS TU SPOLEČNOST NENECHAJÍ VÉST.
KLIDNĚ TU DOHODU ZRUŠTE.
No…
chceš vědět, co jsem dneska udělal?
Myslím, že to samý, co já, ne?
Jo, to…
A…
dal jsem výpověď.
Co?
- Jak? - Teda, ne oficiálně,
ale směřuje to k tomu.
Owene, to je síla.
Jo.
Přimělo mě to, když jsem tě viděl… pracovat. Zářilas.
Chci říct, miluješ, co děláš, ne?
Vždycky. Teda, i když mi to nejde. Tak… tak ano.
Jo.
No, já ne.
Ne tak, jak to dělám právě teď. Vyhrát za každou cenu.
Je jedno, koho zničíš… A… já to tak dělat nechci.
Nechci bejt takovej.
Je to kompromis, kterej neudělám.
Nedělej. Protože takovej nejsi. Mám z tebe radost.
Děkuju.
Jo. Jak se cejtíš?
- Vyděšeně. - To je jasný.
Tak kterou… Kterou tvou knížku… si mám… přečíst první?
- V pohodě. Nemusíš je číst vůbec. - Ale ne, to musím, víš? To, že lidi po
celým světě o tobě věděj věci, co já ne. To kurva nesnesu.
Ty víš věci, co oni nikdy nebudou.
Jo? Třeba co?
Třeba mou přezdívku.
A jak že teda zní?
To ti neřeknu.
Ne, ty byses mi smál.
Já to z tebe stejně…
Tak hádej.
Já ti nevím.
Možná budu žít tady.
Víš?
Seženu si malej byt.
Stanu se rybářkou.
To je skvělý.
- Jo? - Můžu se přidat?
Prosím. Jo. Bereš?
- Moc rád. - Bezva. Domluveno.
Domluveno.
Víš, na co jsem dneska myslel?
Na swing route.
Co… co je to?
To je přihrávka z fotbalu.
Použiješ ji, když to v zápase nejde tak, jak bys chtěla.
Nakonec jde o to věřit svejm instinktům a udělat to.
Najít naději v chaosu.
Tohle to je.
Jo.
Kurva. Taška.
Moje kniha!
Stůj!
Kurva. Kurva.
Mrzí mě to.
Bože můj.
Máš ji zálohovanou?
Ne, nemám ji zálohovanou.
Prosím. Prosím. Jen dost.
Ahoj, tady jsi.
Našel jsi…
Bohužel.
Hledal jsem všude. Jsi v pořádku?
Já taky. Byla jsem všude možně. Koukala do košů,
že by třeba vzal peníze a zbytek vyhodil.
Promiň, že jsem tak vyjela.
Neměla jsem to dělat.
- To je pohodě. Bylas naštvaná. - To teda není. Říkám, že mě to mrzí.
Dobře.
Tak, mám pocit, že… musím domů.
No, domov nemám. Najít si bydlení. Víš, jak? A tím… tím možná začnu.
Možná to musím udělat.
- Dobře, uděláme to. Ještě dneska odletíme. - Musím to udělat sama.
Myslím, že musím sama… Promiň.
No tak, nenechám tě takhle letět samotnou. Měla bys zpomalit a nadechnout se.
Koukni na mě. Prosím. Jsem v háji. Musím to vyřešit sama. A nevíš, co potřebuju,
- když já sama nevím, co potřebuju… - Tak jo. Stačí, stačí, stačí.
Snažím se… Musím odsud pryč.
Hele. Vím, že je to těžký. Dobře? Vím. A mrzí mě to.
Ale jsem tu. Nech mě ti pomoct.
Jak mi pomůžeš? Právě jsem ztratila dva roky života.
Jak mi v tom pomůžeš?
Nemám to ostatní.
Koníčky a přezdívky.
Jenom svý psaní. To je všechno.
Promiň. Je to moje chyba. Ne tvoje.
Jako panebože, zásadní pravidlo pro cestovatele je:
koukej si hlídat svou tašku. Ne? Co mě to napadlo? Sedím tam,
koukám na oceán a tašku nechám za sebou. To je tak hloupý.
Katherine, vím, že jsi naštvaná a a chceš odsud pryč,
ale myslím, že bys takhle odjíždět neměla.
Ne? A co jako? Mám zůstat a zjistit, co ještě můžu ztratit?
- Ale, no tak, to jsem přece neřekl. - Přijela jsem sem dopsat knížku. Měla
jsem jenom dopsat knížku. Posrala jsem to.
Nechala jsem se rozptýlit.
Rozptýlit?
Rozptýlit!
Tohle to pro tebe je? Rozptýlení?
To s tvojí knížkou mě fakt mrzí.
Tak jo, poslední otázka. Je to váš osmý román.
Jak se u vás za ty roky změnil proces psaní?
No, řekla bych, že proces se zase tak moc nezměnil.
Mění se ale to, co dalšího se naučím. Každá kniha… mi něco dá… něco mě naučí.
A co vás tahle naučila?
Pravdou je, že jsem to vůbec netušila, když jsem začala.
Mé knihy se často vyvíjejí z jakéhosi zmatení, a… z nedořešených otázek,
co jsou všude kolem. A tentokrát jsem​ hodně myslela
na instinkt někam zmizet. Utéct… při prvním náznaku problému.
A když to uděláme, říkáme sami sobě, že utíkáme před nebezpečím.
Ale to může bejt blbost… Možná vůbec neutíkáme před nebezpečím.
Ale před bezpečím.
Možná, že to je to skutečně děsivé.
Že vás vidí.
Znají.
Milují.
Ale to jsem možná jen já.
Přijde mi to jako dokonalé zakončení. Katherine Loeweová,
mockrát děkujeme za váš čas.
Já děkuju. Díky.
Ahoj.
Jak se máš?
Mám se dobře. Co ty?
Jo, dobře. Dobře.
Ty… tady bydlíš? Nebo…
- Ne… to… Patricia. - Já ji sem dotáhla.
Slavíme její poslední knihu.
- Super. - Je skvělá.
Jo a chtěl jsem vám to říct, ale chtěl jsem počkat na dnešek.
Ale ne, dobrý. Musím běžet. Jen… jsem tě chtěl pozdravit.
Rád jsem tě viděl.
Tak jo, tenhle příběh mi musíš povědět celej.
Nám všem!
Tady jsi. V pohodě? Tak jdem.
- Jo, dobrý. - Jdeme. Ať nepropásnem začátek.
Owene?
Owene!
Vteřinku.
Hele, chápu, jestli se mnou nechceš mluvit.
V pořádku.
Snažila jsem se přijít na to, jak tě kontaktovat. Omluvit se. Bože, to,
jak jsem odešla Snad stokrát jsem vzala telefon, ale nemohla jsem.
Moc jsem se styděla. Můžu jen říct, že jsem byla mimo. To není výmluva,
je to je to jen pravda. A nevím,
vrátila jsem se a byla Sotva jsem fungovala. Byla jsem jak
zombí a s makléřem se snažila najít bydlení. Teda,
ne, že bych chtěla bydlet s makléřem, ale jen…
Jo.
Chci říct, žes mi chyběl.
Každou minutu.
A tak to u psaní chodí.
Můžeš si udržet to, cos ztratil.
Udělala jsem to.
A napsala knihu.
Jménem Swing route.
Swing route?
Jo.
Tak swing route.
Je o nalezení naděje v chaosu.
Což jsi řek ty.
Jo. Jo, vzpomínám si.
Vážně?
No jo.
Na všechno.
Owene, tak jdeš nebo ne?
Vteřinku.
Takže… už musíš jít?
Já… chtěla jsem ti říct… žes nikdy nebyl rozptýlení.
Byl jsi mi úplně vším.